S-a prezentat mai întâi mamei ca un șarpe.
Apoi a luat alte forme pentru a o chinui.
Dar mama era o fetiță bună.
Asculta de părinții ei și rămânea mereu prinsă de frânghie.
Răul nu o putea astfel atinge în exterior.
Căci dacă Răul te atinge,
te face să faci lucruri rele.
O casă binecuvântată din lemn vechi.
Adăpost al celor curați și buni.
Te vom lumina și nu vom rătăci.
Paradisul este aici, în casa noastră.
Samuel, Nolan, în zece minute.
Nouă minute, Nolan.
Mama zice că nu există decât iubire în noi.
De aceea Răul ne dorește atât de mult.
Vrea să distrugă această iubire.
Să ne pună unii împotriva altora.
Să ne ucidem între noi.
Așa cum a făcut cu oamenii din lume.
Este suficient un contact, fără frânghie.
Și atunci, nici casa nu te mai poate salva.
POVEȘTILE LUI ANDERSEN
POVEȘTILE FRAȚILOR GRIMM
Mănâncă asta.
Iată.
Broaștele au cântat tare ieri.
Primăvara sosește.
Vom fi pregătiți.
Zi frumoasă pentru o zi bună.
Nu hrăni câinele.
Nu suntem singurii care sunt flămânzi.
Am mai puțină nevoie să mănânc decât tine.
Mama ?
Putem asculta asta diseară ?
- Așteaptă luna nouă. - Taci.
Ar trebui să așteptăm.
Altfel, nu va fi special.
Ți-am zis eu.
Vei crește.
PĂSTREAZĂ LUMINA ȘI NU RĂTĂCI, PARADISUL ESTE ÎN CASA NOASTRĂ
Răul nu mă poate atinge aici,
de la zori până la noapte, și din an în an.
Pădurea abundă de pericole,
bine strânse, în toată siguranța.
Îl vezi?
Du-te, Koda. Adu-ne un iepure mare.
Sunteți gata?
Nu renunța niciodată.
- I - COARDA ESTE LINIA TA DE VIAȚĂ
Mama ne-a spus că chiar înainte ca Răul să posede oamenii,
lumea era deja rea.
A venit pentru asta.
Oamenii i-au deschis ușa, conștient sau nu.
Lasă-i.
Dar bunica știa.
Și bunicul a fost singurul care a crezut-o.
Era un om bun care i-a construit această casă.
O casă unde Răul nu putea intra.
Un loc unde să întemeieze o familie, departe de întunericul lumii.
A fost o viață frumoasă.
Dar într-o zi, bunica a simțit o prezență pândind în pădure.
O ființă malefică,
din ce în ce mai puternică.
Nu mai ieșea deloc din casă.
Bunicul a găsit cum să lege funia de
fundațiile casei, ca să poată în sfârșit să iasă.
Lăsați-le, June a mea.
Nolan.
Ce faci?
- Largesc funia ca să prind oul acesta. - Nu.
Poate fi o capcană.
Pot să-l prind. E chiar acolo.
Dă-mi maceta ta.
Nu.
Să o întrebăm pe mama.
Ea poate lega funiile împreună.
Nu aveam de gând să renunț.
N-am venit atât de departe ca să murim de foame.
Cum poți fi atât de sigur de toate?
Sunt mai mare decât tine.
Da. Cu trei minute.
Ea mă iubește mai mult.
Ce?
Ce-ai zis?
N-am zis nimic.
Sam!
Nolan!
Samuel!
Funia mea.
Hai.
Fugiți!
Reatașați funiile voastre!
Nu!
Bine.
V-a atins?
- Nu. - Te-a atins, Nolan?
Nu cred.
Țineți-vă de funie.
Ce vezi? Mama, ce e?
Respirați.
Totul este bine. Respirați.
În genunchi.
Trebuie să verific.
Nu te uita la mine.
Atinge lemnul!
Mâinile pe pivniță.
Spune-o.
Spune-o!
O, casă binecuvântată de lemn vechi.
Refugiul celor curați și buni.
Te vom lumina și nu vom rătăci.
Paradisul este aici, în casa noastră.
Bine, ridicați-vă.
- Povestește-mi. - Nu am vrut.
I-am blocat coarda.
Ți-ai pierdut mințile?
- Nu e nimic. El nu a... - Tăcere!
O secundă mai mult și s-ar fi terminat.
Pentru noi toți!
Această coardă este linia voastră de viață.
- Îmi pare rău. - Nu-ți părea rău!
Folosește-ți capul!
Poți să o miști?
Pare ruptă.
Nu sta acolo nemișcat. Caută o atelă pentru glezna sa.
Știu.
Haide, va fi bine.
Cum arăta de data asta?
Ca mama mea.
Încearcă să mă sperie.
Cum încerca să o sperie pe mama mea.
Asta e tot pentru azi.
Nu mâncați prea repede.
Este foarte bun.
Înainte, eram fericită că Răul nu vi se arată.
Apoi am înțeles ce făcea.
Nu v-am spus niciodată.
Dar într-o zi,
s-a prezentat ca o fetiță
care striga după ajutor.
Era la limita frânghiei mele.
Piciorul ei era blocat într-o vizuină.
Urla.
Am văzut osul
care ieșea.
A trebuit să îmi repet că nu era real.
Dar țipetele ei au durat zile.
Așa că în fiecare dimineață, mergeam să verific
dacă Răul renunțase.
Dar era tot acolo.
Pielea ei a devenit albastră și gri.
Mirosul...
Mă întrebam de ce era tot acolo.
De ce ?
Pentru că voia să mă duc să văd acea fată.
Voia să mă îndoiesc de mine.
Ca să mă desprind de frânghie.
Răul este șmecher
și răbdător.
Ca șarpele pe care l-ați văzut în pădure.
Răul poate avea multe aspecte.
Și cea mai mare viclenie a sa,
este să se joace cu tine.
Cu timpul, vei uita chiar și de prezența sa.
Vei lăsa garda jos.
Și el te va prinde!
Un contact
fără frânghie
îi este suficient pentru a poseda pe unul dintre noi și a intra în casă.
Nu renunța
niciodată.
Niciodată nu renunța.
Cât timp?
Aproximativ o oră.
Mi s-a părut lung, în seara asta.
L-ai imaginat?
Da.
Povestește-ne.
Am imaginat că totul a dispărut.
Tu.
Sam.
Koda.
Casa.
Nu-mi rămâneau decât întunericul.
Și apoi?
M-am gândit la nașterea noastră în
casă, la siguranța pe care ne-o oferă.
Și am simțit cum întunericul se risipește.
Uită-te în jurul tău.
Norocul pe care îl ai.
Visele tale s-au împlinit.
Răul nu te poate atinge aici.
Samuel, rândul tău.
Este timpul să-ți purifici sufletul.
Nu uita, pierde-ne complet și regăsește-ne.
Umple pivnița cu dragostea ta.
Adu-ți aminte de casă de ce merităm protecția ei.
- Pot să mă mișc? - Nu.
Nolan, mă mănâncă pielea.
Ți-am spus să nu te miști.
Dar mă mănâncă.
De acord.
Ar trebui să fie bine.
Sunt aripi de bufniță?
Pot să zbor unde vreau.
Și să mănânci ce vrei.
A fost odată un băiat care putea să
zboare și să prindă veverițele din copaci.
Sam.
Când s-a rupt coarda
ta, ai văzut ceva?
Cum ar fi ce?
Orice ciudat.
A fost prima dată când am scăpat.
Și nimic nu s-a schimbat.
Pentru că nu ne-a prins.
Altfel, crezi că
mama ne-ar fi ucis?
Ca și cum l-a ucis pe tata?
Și pe bunica și bunicul?
Răul i-a atins.
Ne proteja.
Știu.
Ce?
Nimic.
Nu visezi să alergi ca Koda?
Fără coardă în jurul tău?
Dar Koda este un câine.
Răul nu se interesează de animale.
Ai vrea să vezi ce vede ea?
Măcar o dată?
Am simțit ceva apropiindu-se azi.
Ți-a fost frică.
De ce atâtea întrebări?
Mama nu ne-a mințit niciodată.
"Ea mă iubește mai mult."
Este ceea ce ai spus înainte să calc pe coarda ta.
N-am spus asta.
Nu voiam să-ți fac rău.
Știu.
O casă binecuvântată
din lemn vechi.
Casă
a soției mele fugare.
Salut, June a mea.
Ce e ?
June !
June, sunt eu.
A trecut mult timp.
Mi-ai lipsit atât de mult.
Pot să-i văd ?
Nu le-ai spus adevărul despre tatăl lor.
Înțeleg.
Altfel, ar trebui să le spui cine ești tu cu adevărat.
Nu-i așa, micuța mea June ?
Nu mai sunt ea.
Îți plăcea asta.
Care este planul tău ?
Te cunosc. N-ai niciun plan.
Mai bine mi-i dai mie.
Preferi să-i privești murind de foame ?
Aproape am reușit azi.
Mai devreme sau mai târziu,
vei ceda.
Iar în ziua aceea...
O să-ți fac să-ți mănânci bebelușii.
June !
Atenție. Nu rupe rădăcinile.
Crezi că își va reveni ?
Dificil de spus.
Iarna a fost aspră.
Nu ne rămâne decât să sperăm.
Ce?
Nimic.
Șarpele de pe spatele tău.
Ai spus că ți l-au făcut în oraș.
Dar ai spus și că Răul era deja acolo și omora oameni.
- Nu înțeleg. - A fost înainte să înceapă.
Când l-am cunoscut pe tatăl tău.
Eram diferită pe atunci.
Îți face frică?
Nu acum.
Îmi place.
De ce?
Este din viața ta de dinainte.
Din vechea lume.
O lume plină de durere și suferință ?
Ce este de iubit ?
Nu știu.
Când aveam vârsta ta,
puneam întrebări ca tine
și nici eu nu o credeam pe mama.
- De aceea ai plecat ? - Da.
Nu aș fi crezut niciodată că mă voi întoarce aici.
Dar este singurul loc unde sunteți în siguranță.
Dar dacă Răul ne atinge și intră în casă,
ce s-ar întâmpla ?
Ne-ar face să ne omorâm între noi.
Asta era sfârșitul lumii.
Dar cum știi că suntem singuri ?
Casa noastră poate nu e singura protejată.
Te-ai simți mai bine ?
Nu am fi singuri toată viața noastră.
Nu suntem singuri, Nolan.
Suntem împreună.
Asta e esențialul.
Nu mai e nimeni altcineva, dragul meu.
Noi suntem lumea.
"A fost odată ca niciodată,
la marginea unei păduri mari,
un sărac tăietor de lemne
care locuia cu soția lui și doi copii,
un băiat pe nume Hansel,
și o fată pe nume Gretel.
Pe măsură ce foametea domina țara,
pâinea însăși a început să lipsească.
În timp ce reflecta în patul său într-o seară
și rumina necazurile sale,
el a oftat și i-a spus soției sale:
"Ce o să ne facem?
Cum o să-mi hrănesc copiii
când nu mai avem nimic de mâncare noi înșine?"
"Ei bine, a spus femeia, îi vom duce
mâine în zori,
în adâncul pădurii.
Le vom face un foc,
și le vom da fiecăruia un mic colț de pâine.
Apoi vom merge la lucru și îi vom lăsa singuri.
Nu își vor mai găsi drumul
și vom scăpa de ei.""
- II - CUM ÎMI VOI HRĂNI COPIII ?
- Ea este nouă. - Ești sigur ?
Ai ochi, nu ?
Este o lună nouă.
Nu-i așa, mamă ?
Putem să o ascultăm în seara asta ?
Vino, mami.
Nolan ?
Încă dormi ?
Iată.
Ai uitat din nou clopoțelul tău.
E mai bun cu sevă.
Da.
Va avea mai puțin gust de copac.
Facem tot ce putem.
Mâncați.
Mami ? Sam ?
Nu !
Koda.
Atinge lemnul.
Spune-o !
O, casă binecuvântată de lemn vechi.
Adăpost al celor puri și buni.
Te vom lumina și nu ne vom rătăci.
Paradisul este aici, în casa noastră.
Spune din nou.
O, casă binecuvântată de lemn vechi.
Încă o dată !
- O, casă binecuvântată din lemn vechi. - Mai tare !
Adăpost al celor curați și buni !
Mama.
Trebuie să fac pipi, mama !
Ai simțit cum dispar întunericul ?
Sam.
Ești treaz ?
Nu.
Sam.
Da.
Trebuie să părăsim casa.
Noapte bună, Nolan.
Vorbesc serios.
Sam !
Cum vrei să pleci ?
Răul ne va prinde imediat ce vom da jos frânghia.
Cunoaștem pădurea.
Dacă ne ajutăm, avem o șansă să-l pierdem.
Și mama ?
O să ne întoarcem când vom găsi mâncare.
Mama știe să aibă grijă de noi.
Nu mai acum, cred.
Ai văzut-o ?
Și ea moare de foame.
Întotdeauna găsește o soluție.
De data asta, trebuie s-o ajutăm.
Neascultând-o ?
Chiar vei lăsa frânghia ?
Pot lăsa frânghia,
dar nu și fratele meu.
E prea periculos.
Îmi pare rău.
SFÂNTA BIBLIE
Este un instrument foarte special.
Un aparat foto.
Ce face?
Face poze.
Capturează ceea ce vede cu acest mic ochi.
Țintești,
apeși pe acest buton și...
O imagine reală iese.
Ca aceasta.
Era eu,
în vechea lume.
Ești cu adevărat tu?
Atenție.
Eram diferită atunci.
Sau aceasta.
Am făcut-o afară, pe verandă.
Sam.
- Suntem noi? - Da.
Și acolo este Koda.
Da.
Puteți face o fotografie cu orice.
Dar o fotografie bună arată mai mult decât ceea ce vede aparatul.
Ea arată un moment special, înghețat în timp.
Poate chiar să arate un sentiment.
Cum ar fi dragostea.
Unde este tata?
El ținea aparatul.
Ai o fotografie cu el?
Acestea sunt singurele două pe care le-am păstrat.
Mai este una aici.
Am păstrat-o.
Pentru când?
Pentru momentul potrivit.
Poate că veți găsi unul care ne va aminti de ce trăim.
Chiar și un lucru mic.
Există momente dificile în viață.
Dar dacă ne amintim de ce ne agățăm,
ne vom redeveni puternici.
Vom trăi unul dintre aceste momente dificile.
Am trecut prin ierni foarte grele, nu-i așa?
Dar niciodată până acum.
În grădină,
totul a dispărut.
Rădăcinile sunt saturate de apă.
Animalele nu s-au întors încă.
Avem apă.
Dar nu va dura
decât câteva săptămâni. Poate o lună.
Dar în curând,
corpurile noastre vor începe să cedeze.
Și vom muri.
Avem doar o soluție.
Este Koda.
- Ce? - Putem sărării carnea.
Poate am putea să o conservăm o lună.
Nu!
Știu că îl iubești. Ca noi toți.
Dar este la sfârșitul vieții
și nu a capturat nimic de luni de zile.
Vom mânca broaște.
Nu va fi suficient.
Voi mânca scoarța, insectele. Promis.
Am putea pleca.
Am ieșit fără coardă. Răul nu m-a atins.
A ales să nu o facă.
Vrea să te facă să te îndoiești de mine. Și uite...
- Așa e. - Și dacă te înșeli?
Dacă lumea mai există?
Asta e lumea!
Nu e nimic afară!
E ori casa, ori Răul. Asta e tot!
Nu. Asta e rău.
Să-ți mănânci familia, asta e rău!
Dacă nu avem nimic de mâncare, cum să hrănim câinele?
Vrei să mori?
Nu vreau să mor, dar nu vreau să-mi văd prietenul murind!
Nu este corect! A făcut totul pentru a ne proteja!
Să-l întrebăm pe Samuel.
Va face ceea ce spui.
Se poate exprima singur.
Samuel?
Trebuie să o facem.
Vă urăsc! Pe amândoi.
Urăsc această casă!
Vino, Koda.
Mamă, pot să o fac dacă vrei.
Nu.
Nu! Mamă, te rog!
Te rog, nu!
Te rog!
Ești un câine bun.
Mulțumesc că ai avut grijă de noi.
Ești un câine bun.
Mamă.
Nu este real.
Ascultă-mă.
Trebuie să vezi.
Trebuie să vezi că nu este nimic de care să te temi!
Asta vrea să te facă să crezi. Nu!
Nu face asta.
Nolan! Deschide această ușă.
Deschide ușa.
Nolan, am mințit.
Nu v-am spus tot. Am adus Răul aici.
Răul este real!
Dacă mă atinge și intră în casă,
el mă va obliga să te omor!
Deschide ușa.
Te rog!
Deschide ușa aia nenorocită!
Mamă!
Capră mică și rea.
Capră mică și rea, așezată în fotoliul meu.
Arată-mi fundul tău, o să mă
asigur că nu te vei mai putea așeza.
El este acolo!
Mamă!
Dar oprește-te!
Rea!
Capră mică și rea care-mi otrăvește mâncarea.
Capră mică și rea.
Rea!
Ți-am spus că o să te fac să-ți mănânci puii.
Nu vei putea niciodată să intri.
Nu!
Mamă!
Mamă?
Trezește-te, mamă.
Mamă, trezește-te!
Totul este bine, mamă. Leg corzile.
Totul este bine, mamă.
Mamă, te rog.
O, casă binecuvântată de lemn vechi.
Adăpost al celor puri și buni.
Te vom lumina și nu vom rătăci.
Raiul este aici, în casa noastră.
Mamă, te rog.
Ne ocupăm de casă, mamă.
Poți să te trezești. Te rog, trezește-te.
Am nevoie de tine.
Te rog, mamă.
O, casă binecuvântată din lemn vechi.
Adăpost pentru cei puri și buni.
Te vom lumina și nu ne vom rătăci.
Paradisul este aici, în casa noastră.
Mamă, te rog.
Te rog, mamă.
- III - CE NE VOM FACE?
Întoarce-te!
Am făcut ceai de ace de pin.
Îți va alina foamea.
Ai fost tu, acolo?
Unde?
Te-am văzut,
în pădure,
burlându-te de mine pentru că nu am putut să o salvez.
Cred că ai visat.
Atinge lemnul.
Atinge-l.
O, casă binecuvântată din lemn vechi.
Adăpost pentru cei puri și buni.
Te vom lumina și nu ne vom rătăci.
Paradisul este aici, în casa noastră.
Bine.
Acum, bea.
Ai nevoie de aer.
Nu te voi lăsa să mori.
Ajutor!
Hei!
Ajutor!
Scuză-mă!
Bună ziua.
Îmi cer scuze pentru deranj. Eu...
Eram într-o drumeție și am crezut că aud pe cineva strigând după ajutor.
Nu erai tu, din întâmplare?
Am crezut că urechile mele îmi joacă feste.
Credeam că nu e nimeni aici.
Ești...
Ești bine?
Cum te cheamă?
Nolan.
Îmi pare rău, nu am înțeles.
Salut, Nolan. Mă numesc Cole.
Încântat de cunoștință.
Unde sunt părinții tăi?
Mama mea a murit.
Îmi pare rău.
Cum a murit?
Fratele meu e bolnav. Are nevoie să mănânce.
În regulă.
Am mâncare în geanta mea.
Știi, am un camion
la opt kilometri de
aici, te pot duce.
Dați-vă înapoi!
Calm. De acord.
Nu vă vreau răul.
Nolan spune că ești bolnav.
- Nu suntem proști. - Sam.
Nu am spus că ești prost.
Am crezut că cineva avea probleme. Atât.
Ați ucis-o pe mama mea.
Nu, micule.
Nu o cunosc pe mama ta. De acord?
A fost o greșeală. Îmi pare rău, o să plec.
- De acord? - Nu te mișca.
De acord. Calmează-te.
Și dacă este real?
Eram fericiți.
Ascultă-mă.
O să mă întorc și o să plec.
O să mă întorc de unde am venit. De acord? Dar...
Am spus: "Nu te mișca!"
Ascultă, totul este bine.
- Lasă-l să plece. - Totul este bine.
Lasă-l să plece, Sam.
Te rog.
S-a terminat.
Ea a plecat.
Nu!
Ajutor!
Nolan, nu.
- Are de mâncare. - E o capcană.
Ajutor!
Serviciile de urgență, ascult?
Domnule?
Domnule, mă auziți?
Puteți să-mi spuneți...
Domnule...
Domnule, spuneți-mi unde sunteți.
NACHOS CU ARDEI
Este la om.
El a murit.
Nu era un om.
Gustă.
Ai renunțat?
Nu.
L-am atins fiind legat.
N-aș fi putut dacă el era Răul, nu?
Nu vei învăța niciodată.
Cazi mereu în capcană!
Gustă.
Nu.
Poate că Răul nu există.
Mama ne-a mințit.
Nu suntem singuri în lume.
Dacă am crede că nu era nimic, nu am vrea să plecăm de lângă ea.
S-a sinucis ca să ne protejeze, și tu tot nu crezi asta!
Gustă!
Vei vedea că e real!
Te vei simți mai bine!
Promit.
A fost odată ca niciodată doi frați care aveau încredere unul în altul.
Te-a iubit!
Îmi pare rău pentru ceea ce am făcut.
Dar nu suntem în siguranță.
Suntem pe moarte.
Cel puțin, o vom regăsi pe mama.
Poate îți va fi de ajuns, de data aceasta.
Ohé ?
Cine e acolo ?
Koda ?
Ohé ?
Mamă ?
Bună ziua ?
Îl caut pe tatăl meu.
Mi-a spus să aștept la mașină, dar nu s-a întors.
Poți să dai mai încet ?
Mulțumesc.
Cum ai ajuns aici ?
I-am urmat pașii în noroi.
E înalt, păr negru, puțin cărunt pe laterale ?
L-ai văzut ?
De ce ai frânghia asta ?
Să mă protejez.
De ce ?
Unde ai găsit lampa asta?
Este cea a tatălui meu.
A fost o greșeală.
Nu am vrut asta.
Despre ce vorbești?
Unde este?
Ce i-ai făcut?
Credeam că el era Răul.
Nu, așteaptă!
Credeam că el era Răul!
Întoarce-te!
Funia...
Te rog, întoarce-te!
Ea este reală.
Sam!
Nolan!
Unde ești?
Nu!
Nu este real.
De ce ai tăiat-o?
O, casă binecuvântată de lemn străvechi.
Adăpost al celor puri și buni.
Te vom lumina și nu vom hoinări.
Raiul este aici, în casa noastră.
Oprește-te, Sam!
Sam! Nu face asta!
Casa nu te va mai proteja.
Vino, copilul meu.
Vino aici.
Nu sunt supărat pe tine, Nolan.
Eram ca tine când aveam vârsta ta.
Vreau să te țin în brațe.
Vino.
Îngerașul meu.
Mi-ai lipsit atât de mult.
Nu ești ea.
Am văzut ce i-ai făcut lui Sam.
Ai văzut ce era cu adevărat.
Doar l-am ajutat să vadă.
Uită-te ce ai făcut.
Ai distrus toată familia ta.
Și nici măcar nu a trebuit să te ating.
Nu am vrut.
Nu-i nimic.
Nu mai trebuie să te temi.
Nu ești mama mea!
Eu sunt mai mult ea
decât a fost ea vreodată.
Eu sunt întunericul care era în ea.
Eu sunt întunericul care este în tine, acum.
Eu sunt întunericul care este în sângele tău.
Tot ce trebuie să faci,
este să renunți.
Nu pot!
Nu este nimic pentru tine în pivniță.
- Ți-ai imaginat-o? - Da.
Povestește-ne.
Am văzut nașterea noastră în casă,
siguranța pe care ne-o oferă.
Și am simțit întunericul dispărând.
Dacă ne amintim de ce ne agățăm,
și pentru cine ne agățăm,
PĂSTREAZĂ LUMINA
redevenim puternici.
Răul nu mă poate atinge aici,
de la răsărit până la noapte, și an după an.
O, casă binecuvântată din lemn vechi.
Adăpostul celor curați și buni.
Nu ceda niciodată.
Te vom lumina și nu vom rătăci.
Paradisul este aici, în casa noastră.
Te iubesc, mamă!
Fratele meu. Trebuie să-mi găsesc fratele.
- Ești în siguranță. - Fratele meu.
- Nu-l putem lăsa. - Totul este bine.
- Unde este? - Respiră. E în regulă.
Este aici.
Sunt aici. Salut, Sam.
Sunt aici, Sam.
Sunt aici.
Suntem liberi.
Ea nu mă iubește.