Dacă numărul oamenilor s-ar reduce la jumătate...
Dacă s-ar incendia jumătate din pădurile existente...
Dacă omenirea s-ar reduce de o sută de ori...
Oare deşeurile şi poluarea s-ar reduce de o sută de ori?
Cineva sigur se gândeşte la asta
pentru a salva vieţile celor rămaşi.
Subtitrare de Boncu.
Ce e?
Ce faci?
Un şarpe a intrat în braţul meu!
- Ce? - Un şarpe în...
Ce e în capul tău?
Stai! Nu!
Eşti bine?
Din cauză că asculţi aşa ceva ai visele astea ciudate...
Noapte bună.
- Bună dimineaţa. - Bună.
N-a ieşit prea bine...
Uite...
Mănâncă în linişte. Să nu-ţi uiţi pachetul.
Hai, trezeşte-te...
E ceva ciudat cu braţul meu drept.
E de noaptea trecută?
Păi dacă ţi-ai înfăşurat cablul ăla pe mână...
Trebuie să plec.
Ce faci?
O să mă duc la cumpărături.
Ce-i cu faţa asta?
Nu te mai furişa astfel. Vrei să fac infarct?
Ei, haide. Eşti bine, nu-i aşa?
Termină cu joaca. Nu mai suntem copii.
Ai roşit! Eşti drăguţ când roşeşti.
Lasă-mă!
Ce faci?
Ce naiba faci?
Nu-mi vine să cred!
Izumi, pasează!
Asta a fost tare, Izumi. Bună aruncare!
"Mâna se mişcă singură"
N-am reuşit... n-am reuşit.
N-am putut să-l mănânc.
Am dat greş.
- Ce dracului eşti tu? - Ce... eşti...
- Braţul meu drept. - Braţul meu drept...
- L-am mâncat eu. - L-ai mâncat?
Învaţă-mă... să... vorbesc...
Shinichi.
IAEA continua cercetările în acest caz.
IAEA.
Cercetări.
IAEA.
Cercetări.
Mamă, am ajuns. E gata masa?
Mi-e foame.
Bine ai venit.
Mamă, ce-i de mâncare!?
Mor de foame.
Deşi sunt treaz, visul ăsta pare să continue.
- Dă-mi înapoi braţul drept. - Nu pot acum!
Caut nişte informaţii.
Cum de ai învăţat să vorbeşti atât de bine?
O zi e de ajuns pentru a învăţa limba japoneză.
Shinichi... o să întârzii.
M-am trezit, mamă! Totul e în regulă!
- Ce-o fi bine? - Mama...
persoana din care a ieşit Shinichi,
în urma relaţiei acesteia cu tatăl lui, care a locuit aici.
- Ştii ce e un spital? - Locul unde sunt tratate rănile.
O să mergem la un spital şi te vor tăia!
Refuz!
Trăiesc în celule corpului lui Shinichi.
Dacă mă vor tăia voi muri imediat.
Tocmai de aia o să-i las să te taie.
Atunci, Shinichi îşi va pierde mâna dreaptă.
- N-are niciun rost să faci asta. - Atunci, ce dracului fac?
- N-are rost să mai pui întrebări. - De unde ai apărut?
De nicăieri? Ce sunt eu?
- Tu poţi răspunde? - Mai taci!
N-am nicio amintire.
Memoria mea începe din momentul în care n-am reuşit să-ţi controlez creierul.
Şi asta e cam nasol.
Ce?! Ai de gând să-mi iei creierul?
Din cauză că m-am infiltrat într-un braţ acum mi-e imposibil să continui misiunea.
- Mă cuprinde disperarea... - Asta-i replica mea.
Poţi citi mai repede? Ar ieşi urât dacă te vede cineva.
- O să fac ca tine. - Ce?
Pentru a cunoaşte lumea în care trăieşti am nevoie de multă informaţie.
Ăsta nu-i un lucru pe care te-ai aştepta să-l auzi din partea unei mâini.
Nu gândi aşa. Nu vrei să faci ceva în viaţă?
Eşti cam enervant, monstrule.
Nu sunt de acord să mă numeşti aşa.
Şi cum ai vrea să-ţi spun?
Dacă vrei neapărat să am un nume, spune-mi Migi.
Migi?
- Pentru că eşti în braţul drept? - Exact!
Deci poţi face şi astfel de asocieri simple.
Sporturile astea au şi mişcări ca lumea.
Nu mai vorbi.
Vreau să văd mai multe. Du-mă în altă parte.
Comparativ cu aglomeraţia de mai devreme sportul ăsta se concentrează pe distanţă.
Ţi-am zis să mai taci!
Tu ce sport practici, Shinichi?
Eu nu fac sport.
- Ai întârziat, Satomi. - Scuze.
Ai ajuns.
Dacă-mi mai faci vreodată aşa ceva te omor, ai înţeles?
- Eu... - Ce?
Scuze.
Iese destul de bine.
- De ce ai ales portretul? - Pentru că n-am talent, ca tine.
De aceea.
Dar văd că te descurci foarte bine.
Modelul tău... e cumva Satomi?
- Nu mai vorbi aiurea... - Dar e o tipă, nu?
Ne cam abureşti, Shinichi.
Ce tot vorbiţi?
O să fac altceva!
Scuze pentru întrerupere.
Murano Satomi.
Ce ştii tu?
Ştiu despre săbiuţa ta...
de acolo.
Pot să mă uit la ea?
Termină!
Vorbesc serios. Mă interesează chestiunea.
Stai! Opreşte-te!
268 yeni şi 980 yeni ăsta.
În total, 1248 yeni.
Unde doriţi?
Unde vă duc?
Supravegheaţi-vă bagajele.
Înainte de coborâre, verificaţi să nu le uitaţi în autobuz.
Dacă doriţi să coborâţi la următoarea staţie, apăsaţi butonul de lângă uşă.
- Ce faci!? - Trebuie să coborâm!
Ce te-a apucat?
Uite-l, uite-l!
- Ce? - Un adevărat mâncător de creier.
Am crezut că am înţeles. Asta...
Unul ca tine?
- E prietenul tău? - Se află la vreo 200 de metri.
- Hai. - Nu vreau!
Nu-i ce credeţi voi.
Trebuie să aflu ce ar fi trebuit să fac dacă m-aş fi descurcat mai bine.
Bine, mergem...
- Aici? - Da, e la cinci metri.
Potoleşte-te!
Prieteni?
Aţi venit unde trebuia. Locul ăsta e foarte potrivit.
Stau aici singur, în aşteptarea următoarei mese.
Ăsta e corpul unui om.
Ce ai?
Nu cumva a mai rămas nişte creier?
E o situaţie urâtă...
Într-adevăr...
Shinichi, fugi! Simt că vrea să te omoare!
Nu poţi lupta cu el.
Shinichi!
Stai!
Dacă încerci să-i faci vreun rău acestui om, te voi ucide!
Înţeleg...
Dacă moare omul de care te-ai ataşat, vei muri şi tu.
- Va trebui să te muţi, amice. - Să mă mut?
- Dar asta e imposibil. - Se pare că nu ţi-ai făcut temele.
E imposibil doar când e vorba de cap.
Dar mâinile se pot schimba.
Uite, am tăiat-o. Hai, vino.
Părăseşte corpul ăla.
Trupul meu e mai bun.
Migi?
Doar n-ai de gând să faci asta?
Spune ceva!
Ajunge.
Îi voi reteza capul acestui om care vorbeşte într-una!
Pe bune!? Trupul meu...
E mort?
Bine că am urmărit atent luptele alea cu săbii.
- L-ai omorât pe unul de-ai tăi. - N-am avut de ales.
Dacă mureai tu, aş fi murit şi eu. Propunerea lui era periculoasă.
- M-ai salvat! - N-am făcut-o pentru tine.
M-am salvat pe mine însumi.
Şi, poate că într-o zi, voi pleca.
Instrucţiunile sunt înăuntru. Spuneţi-i soţiei, bine?
- Da. - Însănătoşire grabnică.
Mulţumesc.
Termin curând, aşteaptă-mă.
Trebuie să mergem la cumpărături.
- Bună ziua. - Chiftele, vă rog.
Chiftele?
Nu-ţi plac sau nu ţi-e foame?
S-a întâmplat ceva?
Te porţi cam ciudat în ultima vreme.
Din cauza şcolii.
Mă stresez cu învăţătura, atâta tot.
Înţeleg.
În cazul crimei care a avut loc într-o măcelărie
victima, pe nume Sakagami Kohei, în vârstă de 41 de ani, a fost ucisă pe loc.
- Nu-i pot spune mamei. - E mai bine aşa.
Dar numărul victimelor va continua să crească.
Mi-aş dori să spun tuturor despre voi.
- De ce? - Nu pricepi?
- Dar nu cred c-o voi face. - Ai fi unul dintre suspecţi.
Cât va mai continua astfel?
Dacă nu faci curând ceva în privinţa amicilor tăi...
Shinichi nu înţelege ce vreau să spun.
Prietenii mei doar se hrănesc.
Eu mă hrănesc cu sângele tău
dar amicii mei trebuie să-şi găsească singuri hrana.
Dar ei mănâncă oameni.
De ce lucrul acesta e greu de suportat pentru Shinichi?
Nu înţelegi? E vorba de vieţile unor oameni.
Doar viaţa fiecăruia este importantă. Mie îmi pasă doar propria-mi viaţă.
Pentru că eşti un monstru!
Dar voi, oamenii, mâncaţi vite, porci, păsări, peşti şi alte vietăţi.
Mâncaţi chiar şi plante.
Aşadar, nu sunteţi la fel ca noi?
- Nici nu încape comparaţie. - E acelaşi principiu, Shinichi.
Dacă vei continua să mă hrăneşti, te voi apăra împotriva oricui.
Dar dacă te gândeşti să spui ceva, să ştii că te pot opri uşor.
Deşi n-o să-ţi pot tăia şi alte părţi ale corpului.
Ce faţă ai făcut!
Demonule!
Demon?
Mulţumesc.
Ai rezultatele?
Par a fi nişte rămăşiţe umane
totuşi, nu arată precum cadavrul unui om.
- Ce? - Proprietarul.
Vrei să spui că mânca oameni?
Un canibal...
A fost găsit aici, în poziţia asta.
- Ce înseamnă asta? - N-are niciun sens.
Shinichi, m-ai numit demon,
dar se pare că vouă, oamenilor, vi s-ar potrivi mai bine acest cuvânt.
Azi începem un nou trimestru...
Shinichi.
Am simţit ceva. Unul de-al meu e prin apropiere.
Cred că glumeşti...
Nu te uita. Şi el ne caută.
N-avem nicio şansă într-o luptă în mijlocul acestei mulţimi.
Îmi închei aici cuvântarea.
Avem înlocuitor pentru domnul Machiyama, care a suferit un accident.
Iată-l pe noul profesor.
Poftiţi.
- Ea e! - Zău?
Nu te uita! O să ne vadă!
Mă numesc Tamiya Ryouko.
Îmi pare bine să vă cunosc.
Nu te teme. Vino mai aproape.
Îţi aud inima cum bate nebuneşte.
Dar nu te teme.
Dacă ne-am lupta aici am fi răniţi amândoi.
În plus, dacă aş avea intenţia să te ucid
braţul tău drept ar şti imediat.
Mă cheamă Migi.
Trăieşti într-un membru al gazdei. Asta e ceva nou.
N-am avut intenţia asta.
Ce plănuieşti să faci în şcoala noastră?
Ce plănuiesc?
Vreau doar să duc o viaţă normală.
Aş vrea să mai vorbim, dar nu se poate aici.
Prietena ta...
Ne întâlnim după ore. Vreau să discutăm direct.
- Bine. - Nu decizi tu!
N-am ce vorbi cu tine!
Fii politicos când vorbeşti cu o profesoară!
Ne vedem mai târziu.
- Face pe profesoara. - Trebuie să plecăm.
Dacă plănuieşte ceva împotriva noastră ce vom face?
Am fost surprins să observ că,
deşi a mâncat creierul gazdei sale, vrea să trăiască ca un om.
Poate că nu vom avea probleme.
În plus, ţine la respectarea etichetei.
Asta m-a surprins cu adevărat. Vreau să aflu mai multe.
De ce m-ai adus aici? Despre ce vrei să vorbim?
Mai sunt doi, la aproximativ 10 metri.
Ce înseamnă asta, Tamiya?
- Sunt la un metru de noi. - Îi văd şi singur.
Voi face prezentările.
- Shimada Hideo. - Salut.
La fel ca şi tine, este la liceu.
M-am gândit că va fi mai simplu să vă împrieteniţi.
- Acesta este poliţist. - Nu-i nevoie să-mi ştii numele.
Îi vei spune domnul A.
V-aţi deghizat chiar şi în poliţişti.
Iată-l pe Izumi Shinichi, împreună cu Migi.
Tu chiar vorbeşti cu propria-ţi mâna?
Interesant.
E adevărat.
Tamiya, de ce l-ai adus pe acest om în reţeaua noastră?
- Pentru a strânge date. - Despre ce reţea vorbiţi?
Ţi-am zis să taci!
Pentru a putea supravieţui trebuie să ne ajutăm reciproc.
De exemplu, trebuie să găsim locuri în care să ne putem hrăni zilnic.
Şi să facem în aşa fel încât să nu mai pară că se comit crime.
În ultima vreme s-au aflat prea multe.
- Ştirile despre mutilări şi canibali? - Şi ce-i cu asta?
E din cauză că vă hrăniţi separat.
Căutăm persoane singure, care nu sunt de folos societăţii.
Facem schimb de informaţii pentru a ne putea cunoaşte mai bine.
Şi mai este ceva de mare importanţă. Reţeaua.
Vei să facem parte din această reţea?
Dar eu nu sunt ca voi.
Noi suntem monştri.
Aşa e.
Am făcut un experiment.
Am făcut sex cu domnul A.
Acum sunt însărcinată.
Cu alte cuvinte, există în mine ceva care se dezvoltă.
Amândoi sunteţi în trupuri umane, deci în tine se află un om.
Corect.
Port în mine un copil.
Aşa că se pune întrebarea: ce suntem noi?
N-am avut un corp propriu, aşa că l-am luat pe al altcuiva.
Cum a fost posibil?
Care este scopul existenţei noastre?
Parcă eu ştiu...
Trecând peste lucrul ăsta, noi vrem doar să ne protejăm.
- Mă voi gândi la colaborarea noastră. - Dar am refuzat deja.
Vorbeam cu Migi.
Nu ne mai deranja şi să nu te gândeşti să faci ceva contra noastră.
Pot ucide o întreagă clasă în câteva secunde.
Adu-ţi aminte că toată şcoala e în puterea mea.
Inclusiv prietena ta.
Ne mai vedem.
Shinichi, să te fereşti de domnul A.
I-am simţit intenţia de a te ucide.
Se pare că o femeie aflată la ciclu nu-i tocmai rea, deşi miroase altfel.
Să curăţaţi acolo! Lăsaţi locul curat.
- Nu mănânci? - Fac un experiment.
Dezgustător. Mâncarea asta nu e bună pentru tine.
Tamiya Ryouko.
Vrei cu adevărat să-l primim printre noi pe băiatul ăla?
Dacă vom învăţa să gândim precum oamenii Izumi Shinichi şi Migi
vor deveni subiect de experiment.
Băieţi, ar trebui să înţelegeţi asta.
Mai ales tu, A. Trebuie să ne adaptăm pentru a putea supravieţui în această lume.
Cum fac eu, nu-i aşa?
Se spune că restaurantul cel nou are mâncare bună.
- Trecem pe acolo într-o zi? - Sigur.
Nu-i nevoie să te gândeşti atâta.
Cred că ar trebui să stai mai mult acasă.
Se întâmplă multe pe afară.
În ultima vreme noi doi n-am prea vorbit.
Nu-ţi face griji. Ne vedem mai târziu.
Stai puţin, Shinichi.
Se întâmplă ceva, nu-i aşa? Spune-mi ce e.
- Nu-i nimic. - Nu te feri de mine.
Ştiu că se întâmplă ceva cu tine.
Nu mai sunt copil. Nu trebuie să-ţi spun chiar totul.
Dar nu uita...
Eu sunt mereu aici pentru tine.
Lasă-mă! Nu mai sunt copil!
Pot să am grijă de mine, nu-ţi mai face griji.
Chiftele acelea de la restaurant.
Mama ta ştie ce-ţi place.
Aş vrea să ştiu de ce o mamă face asta.
- Asta nu te priveşte. - Ba da!
Pentru că am primit nutrienţi buni.
Nu asta e important.
Când aveam patru ani era să-mi cadă în cap o tigaie cu ulei încins.
Am scăpat doar pentru că mama a reuşit să prindă tigaia imediat.
Chiar şi acum mă sperie cicatricea care i-a rămas pe mână.
Sacrifică-te pe tine însuţi pentru a-i ajuta pe alţii.
Nu pot înţelege aceste creaturi numite oameni.
În tabloul ăsta e mama ta, nu-i aşa?
E la 20 de metri. Shinichi, acolo!
Este domnul A. Să aşteptăm să plece.
De data asta simt că vrea cu adevărat să te omoare.
Ce facem?
Se pare că are nişte abilităţi de luptă foarte bune.
Ar trebui să-l evităm.
Avem planul A şi planul B. Pe care îl preferi?
Păi... planul A.
Încercam să-l evităm.
Vorbesc eu.
- Ce crezi că faci? - Eu nu sunt ca Tamiya Ryouko.
Aş putea să-i ucid unul dintre prieteni.
Prieteni?
- Prieteni cu cine? - De ce nu ne laşi să trecem?
Am văzut la secţie cadavrul din măcelărie.
Atunci am încercat să aflăm cine l-a tăiat aşa.
Un singur lucru l-ar fi putut ucide astfel...
un alt parazit.
Eşti periculos.
Lasă lupta în seama mea. Dar victoria va depinde de tine.
Shinichi!
Grăbeşte-te!
Shinichi!
Ce-i asta?
Sângele continuă să se scurgă.
Nu ţi-ai protejat bine corpul.
Poţi fi înjunghiat.
Nu te-ai gândit că şi omul poate ataca.
Nu se poate...
Un om...
Ce-i cu tine? N-ai păţit nimic.
Se afla în corpul unui om.
Am omorât un om!
După ce i-a mâncat creierul, în acel trup nu mai exista omul.
Ce e cu tine!?
Gândirea umană e prea complexă pentru mine.
- Care era planul B? - Nu exista.
Am zis aşa doar ca să-ţi fie mai uşor să alegi.
- Două chiftele. - Imediat.
Fiului meu îi plac mult.
Corpul ăsta nu mai poate fi folosit.
Dacă aş găsi un corp nou,
probabil...
Aş putea...
să mă mut...
în el.
Un corp nou...
Vă simţiţi bine?
Un corp nou.
Omule...
Mă voi muta acum...
Pregăteşte-te!
Shinichi, e aproape! Shinichi!
- Ce vrei? - E la 150 de metri.
140 de metri.
Se apropie.
Încă unul!? Nu mai suport!
30 de metri.
20 de metri.
- Pot să-l înving, pot... - 10 metri.
- Ce s-a întâmplat? - S-a oprit în faţa casei.
Nu-mi vine să cred!
Nu se poate...
Vrea să intre... De unde are cheia de la uşa noastră?
Această senzaţie...
Mamă?
- Shinichi, te înşeli. - Mamă, tu eşti, nu-i aşa?
Este domnul A!
Ce vorbeşti? Domnul A este mort.
Mamă. Bine că ai venit.
- Este domnul A! - Termină, Migi!
Şi-a părăsit vechiul trup şi s-a mutat în corpul mamei tale!
- Termină cu prostiile astea! - E adevărat!
Ce păcat...
Se pare că trupul pe care l-am luat a aparţinut mamei tale.
Îmi pare rău, mamă.
- Haide, nu mai glumi astfel. - Nu, Shinichi!
Mama ta nu mai este om.
Ţi-am zis să taci! Eşti un monstru!
Mamă...
Îmi pare rău că ţi-am ascuns lucrurile astea.
Asta este...
M-am temut că îţi vei face griji, de aceea nu ţi-am spus.
Aşteptam momentul potrivit pentru a-ţi spune.
Sunt slab şi mă temeam să nu-ţi faci griji pentru mine.
Întotdeauna am vrut să-ţi mulţumesc.
Mereu am vrut să ştii...
Mamă, spune-mi că totul este doar o glumă!
Mamă...
Shinichi!
I-am străpuns inima, nu mai e nimic de făcut.
Iar tu vrei muri odată cu el.
Asta pentru că nu i-ai mâncat creierul când ar fi trebuit.
Subtitrare de Boncu.
Ţi-ai revenit? E un miracol.
Am folosit o parte din celulele mele pentru a-ţi astupa rana.
Cu o altă parte ţi-am reparat inima găurită.
Apoi am revenit în braţul tău drept.
A fost un experiment riscant dar a ieşit bine până la urmă.
Ar fi trebuit să mă laşi să mor.
Mamă...
Trebuie s-o uiţi, a fost luată de domnul A.
N-ai venit la şcoală în ultimele zile. De ce?
Shinichi?
Eşti bine?
Unde te duci?
- Shinichi! - Nu te mai ţine după mine!
Shinichi!
Am văzut la ştiri că poliţia a găsit un cadavru în apropierea casei tale.
- Ştii ceva despre asta? - Unde este domnul A?
L-ai omorât deja, nu?
Aşa am crezut, dar apoi a luat-o pe mama lui Shinichi.
Aproape că a reuşit să ne omoare.
Deci, în numai câteva zile, ai reuşit să-i vindeci rănile.
- Unde este A? - Nu ştiu.
- Nu minţi! Este în reţea, nu? - Chiar dacă aş şti unde este...
Nu ţi-aş spune.
- Îţi ascunzi prietenul? - Fiecare avem propria personalitate.
Domnul A are o personalitate puternică, aşa că este considerat periculos.
Dacă ştiai asta, de ce ni l-ai mai prezentat?
A fost un experiment. Doar atât...
Doar un experiment?
Doar atât!?
Te simţi curajos?
Văd că nu te potoleşti, aşa că nu-mi dai de ales.
Pentru o clipă, am văzut o schimbare la tine.
Voi doi sunteţi, într-adevăr, foarte interesanţi.
Stai!
Se pare că ne vom mai întâlni, Izumi.
Îţi promit că te voi găsi.
Nu contează ce va trebui să fac.
Te voi ucide.
Domnule.
Cum au reuşit să-şi ucidă victimele astfel? La locul crimei nu s-a găsit nicio armă.
Şi cum a putut atacatorul să distrugă uşa din spate într-un asemenea mod?
Ai dreptate...
Victima avea nişte organe ciudate ce-i ieşeau din cap.
- Cum e posibil? - Nu observi nimic?
Eu mănânc aici.
Dar vă uitaţi şi la pozele astea.
Judecând după ce a lăsat în urmă, nu cred că avem de-a face cu un om.
Se pare că va trebui să cerem ajutor.
În staţia asta încă n-am căutat. Unde mergem?
Nu ştiu. Azi vreau să mă plimb aiurea.
Şi dacă dăm din greşeală peste domnul A?
- Tu îl poţi simţi înainte. - Nu-i o idee bună.
Dacă îl întâlneşti în starea în care te afli...
- Ce este? - E unul la vreo 200 de metri.
- Este A? - Nu ştiu.
Dar... sunt mai mulţi.
- Este în mulţime? - Nu poţi simţi foarte exact.
- Pare a fi pe aici. - Zău?
Shinichi.
Ce e?
Sunt aici... în mijlocul mulţimii.
Nu este domnul A, dar...
Este cel de la tribună, nu-i aşa?
Este extraordinar.
Am fost şocat când Tamiya Ryouko s-a deghizat în profesoară,
dar acum vor să se infiltreze şi printre conducători.
Vor să creeze o lume în care oamenii să poată fi mâncaţi?
Pentru a controla oraşul, au nevoie de un loc în care să se întâlnească.
După câteva luni va rezulta un grup foarte evoluat.
Eşti prea entuziasmat.
Poate că într-o zi, paraziţii vor conduce lumea.
Termină cu asta.
De parcă aţi fi în stare de aşa ceva...
Îi subestimaţi pe oameni.
Izumi Shinichi?
Da.
- Locuieşti singur acum? - Da.
- Îţi găteşti singur? - Câteodată.
Ce planuri de viitor ai?
Mama mi-a lăsat nişte economii consistente...
Nu-ţi face griji.
În urmă cu ceva vreme un poliţist a fost ucis în zona asta.
Ştii ceva despre cazul ăla?
Nu prea.
Aşa...
Scuze pentru deranj.
Mulţumim.
Migi!
Bună.
E o perioadă grea...
Sper să-ţi găseşti curând mama.
- Cum te descurci cu mâncarea? - E în regulă.
Dacă vrei, îţi pot găti eu ceva.
Uite-l...
Salut.
El este Shimada, noul nostru coleg.
Shimada Hideo. Îmi pare bine.
Nu dai noroc cu dreapta?
Ce dracului vrei?
Ce te-a apucat?
Aşa. Sper că veţi deveni prieteni.
Ce se întâmplă?
Bine...
- Ce-a fost asta? - I-am testat puterea.
Bună!
- Căuta iar ceartă? - Nu, nimic de genul ăsta.
Tipul ăla e noul nostru coleg?
Sper că n-ai uitat.
Murano Satomi şi restul elevilor sunt ostatecii ei.
S-o ia dracu'!
Se pare că puterea îi creşte treptat.
Prezenţa lui Migi îi întăreşte organismul.
Asta n-ar fi trebuit să se întâmple.
Dar, aşa cum mă aşteptam, începe să se schimbe.
E un om interesant.
Acum înţeleg de ce doreşti să-l studiezi.
Amândoi joacă un rol foarte important în procesul de obţinere a informaţiilor.
Ies iar să-l caut pe domnul A.
Ţi-am spus că mi-am folosit propriile celule pentru a-ţi vindeca inima.
Acele părţi ale mele sunt încă vii. Iar acum curg prin venele tale.
Nu le poţi extrage cumva?
Acum sunt integrate în corpul tău.
Nu le mai pot controla.
Vrei să spui că organismul meu se va transforma şi voi ajunge ca tine?
- Nu vreau să ajung ca tine. - Unde mergem?
Azi facem puţină pândă.
Îl vei căuta iar pe domnul A, nu-i aşa?
Ţi se schimbă şi personalitatea, nu doar corpul.
- Aş dori să încetezi căutările astea. - Ştii că nu se poate.
Chiar dacă o găseşti nu poţi face nimic.
Morţii nu se întorc, ar trebui să-ţi vezi de viaţa ta.
- Şi mai este şi problema mea. - Problema ta?
După ce te-am salvat am observat că am nevoie de patru ore de somn pe zi.
- Eu dorm şi câte opt ore. - Dar eu nu pot fi trezit când dorm.
Dacă se întâmplă asta voi muri imediat.
Şi nici nu ştiu dinainte când mă va lua somnul.
Adică, în caz că apare un duşman iar pe tine te fură somnul...
- Ai face bine s-o rupi la fugă. - Ce?!
Iată!
Mi-e somn.
- Scuze, eu mă bag la somn. - Stai, mă!
Cum putem identifica paraziţii?
"Dacă smulgeţi un fir de păr, acesta se va încreţi."
Aşa scrie aici.
Deci, nu eşti unul dintre ei.
Ce cauţi?
Ţi-am spus că nu trebuie să dăm naştere la suspiciuni.
Se pare că au găsit o metodă de a ne identifica, smulgând un fir de păr.
Am putea avea o problemă.
Nu cumva e din cauză că te joci cu lucrurile care te interesează?
- Ai face bine să încetezi... - Mulţumesc pentru grijă.
Dar nu-i din cauza lor.
De fapt, ei sunt doar nişte mostre.
Dacă doreşti să continui experimentul
trebuie să ai grijă când eşti în preajma lor.
Eu...
Mă gândesc la viaţa şi la viitorul celor ca mine.
Dacă voi câştiga alegerile voi îmbunătăţi sistemul.
Nu-ţi mai face griji.
Tamiya.
- Cum e copilul? - Deja se poate mişca.
Se dezvoltă ca un copil normal.
- Ce-ai zice să-ţi pregătesc cina? - N-am nimic împotrivă.
Ţi-ai mai revenit, deci. O să-ţi prepar ceva sănătos.
Are dreptate. Mâncarea sănătoasă e bună pentru noi.
- Scuze pentru ce-ai primit până acum. - Ai şi şansa de a te apropia de ea.
- Doar la asta te gândeşti. - Cu cine vorbeşti?
Cu nimeni.
Shinichi, mi-am făcut griji pentru tine.
Înţeleg că ţi-e greu din cauza a ceea ce s-a întâmplat.
Te-ai schimbat, nu mai eşti timid şi mototol.
Asta îţi dădea farmec.
Ce naiba e asta?
Acum m-am liniştit. Ai redevenit băiatul pe care-l ştiam.
- Ce s-a întâmplat? - Mi s-a părut că aud ceva.
Bietul căţel...
Ai grijă!
Prea târziu. E mort.
Ce faci!? Ce e în mintea ta?
- Arunc gunoiul. - Ăsta nu e gunoi!
- Nu ai pic de milă? - Dar era mort.
Acum nu mai este câine. E doar o mână de carne şi oase.
Tu... eşti, într-adevăr, Shinichi?
Ce-i cu tine?
Scuze. Am greşit persoana.
Migi...
Am zis ceva greşit?
Ai spus că trupul câinelui e doar o mână de carne şi oase.
- Ai început să vorbeşti ca mine. - Înţeleg.
Acum chiar mă urăşte...
Doamnă Tamiya...
Cu ce vă pot ajuta?
Ne întrebam dacă nu cumva sunteţi însărcinată.
E vreo problemă?
Nu putem discuta aici...
Puteţi veni în biroul directorului?
Ai ajuns.
Scuze pentru deranj.
Bine ai venit acasă.
Renunţarea bruscă la postul de profesoară, ne-a surprins.
Deci e adevărat...
Cei de la şcoala ne-au spus.
Tată.
Nu este ea.
Nu e Ryouko. Femeia asta nu e Ryouko!
- Ce tot spui? - Cheamă poliţia imediat!
Eu sunt. Am două trupuri gata de a fi mâncate.
- Părăseşti deja şcoala? - Ştiam că se va ajunge aici.
- Dar Shimada Hideo? - Va continua să vă supravegheze.
El se descurcă de minune în acest mediu.
Ce vrei să spui?
Ca şi mine, el mănâncă foarte rar carne de om.
Chiar aşa?
Acum avem o problemă.
Dar dacă nu vom mai mânca oameni această problemă va dispărea.
- Este posibil. - Aşadar, chiar şi Shimada...
Aşa cum ai spus, dacă ne putem adapta nu vor mai exista probleme.
Stai puţin! Nu a furat şi ea corpul unui om?
Oricum, nu pot avea încredere în nimic din ceea ce spui tu.
Bună.
L-am rugat să ne fie model.
- Satomi, ni te alături? - Nu acum.
Cum merge relaţia ta cu Shinichi?
Nu înţeleg ce vrei să spui.
Trecem la următoarea poziţie.
Ţine mâna aşa.
Acum priveşte în partea asta.
Perfect.
Ai o postură foarte specială.
Parcă n-ai fi om.
Ia să vedem...
De ce-ai făcut asta? Am fost mereu drăguţ cu tine.
8 oameni.
Ai auzit?
Simt instinctele ucigaşe ale lui Shimada Hideo!
Chiar şi în şcoală!? Unde este Shimada!?
- N-ar trebui să-l întâlneşti acum! - Termină!
Vă asigur că nu veţi simţi nicio durere.
Nu mai ţipaţi.
Fugiţi!
Haideţi! Repede!
- Unde s-a auzit ţipătul ăsta? - În atelierul de desen.
Simt pornirile ucigaşe ale lui Shimada. Nu te duce acolo, nu te apropia de el!
Shinichi!
La o parte!
Calmează-te, Shinichi!
- Nu pot... nu pot! - Trebuie să te linişteşti.
- Colegii mei... - E în regulă, Shinichi.
Inima ta nu mai poate fi distrusă. Totul e în regulă.
O să fii bine...
Şi-a pierdut controlul.
Să-l terminăm.
Mai vine unul!
Tamiya...
Shimada Hideo.
Arăţi oribil.
Nu mai pot reveni la forma umană.
Ajută-mă...
Nu-mi plac colegii care intră în încurcături.
Shinichi, fugi!
Să mergem!
Totul o să fie bine, Satomi!
S-a dus în aripa vestică? Noi suntem pe scări.
- Continuăm căutarea. - Aveţi grijă.
Hei!
Băiete!
Shinichi, încă simt pornirile ucigaşe ale lui Shimada.
Se îndreaptă spre acoperiş.
Pare imposibil... pentru un simplu om.
Adio... Shimada.
Shinichi, e cineva aici.
- Mă voi ascunde pentru o vreme. - Ai venit doar ca să-mi spui asta?
Am ucis 13 oameni.
Ar fi trebuit să vă omor, pe tine şi pe Shimada, chiar de la început.
Dacă mă omori vei ucide şi copilul dinăuntrul meu.
Eşti în stare să omori un copil?
Tamiya Ryouko. Ce ai de gând să faci cu acest copil?
Îl voi folosi, desigur, în experimentele mele.
- Să nu îndrăzneşti... - Izumi Shinichi.
Mamele sunt nişte persoane speciale pe Pământ, nu-i aşa?
Vreau să văd cum este să devii mamă.
De unde vine puterea lor?
Asta vreau să aflu.
Aici îl vei găsi pe domnul A.
- E înăuntru? - Da.
Să nu te grăbeşti.
Ştiu!
Să nu-l spinteci. E trupul mamei.
Îl decapităm. Ai înţeles, Migi?
Shinichi. E un moment important.
- Cred că ar trebui să ne retragem. - Ce spui?
- Simt că mă ia somnul. - Ce?!
- Nu cred că mai pot sta treaz. - Acum ţi-ai găsit?
N-am ce face... Să ne retragem.
E chiar în faţa noastră!
- Atunci, îţi urez baftă! - Migi!
Doar astfel te pot ajuta...
Doar nu vorbeşti serios!
Cum ai supravieţuit?
Nu mai contează...
Te mişti mai repede. Ce s-a întâmplat?
Mamă, te voi răzbuna.
Opreşte-te, Shinichi.
De ce-mi faci asta? Sunt mama ta...
Mamă...
Se pare că ai învins.
În cele din urmă... tot mama m-a salvat.
Înţeleg.
Chiar şi aşa Migi...
Se pare că... acum sunt ca tine.
De când a murit mama...
şi până acum...
Nici măcar n-am putut plânge.
Banzai! Banzai! Banzai!
Homura a câştigat alegerile?
Şefu!
- Vă putem fi de folos cumva? - Dorim să ajutăm.
Am nevoie de informaţiile pe care le-aţi obţinut până acum.
Semnaţi aici.
Este un acord de confidenţialitate.
Operaţiunea se numeşte "protejarea speciei umane".
Cine sunteţi?
Scuze. Mă numesc Yamagishi. Fac parte din forţele speciale.
- Forţele speciale? - Consiliul de apărare?
Dacă numărul oamenilor s-ar reduce la jumătate..
Dacă s-ar incendia jumătate din pădurile existente...
Dacă omenirea s-ar reduce de o sută de ori...
Oare deşeurile şi poluarea s-ar reduce de o sută de ori?
Iar urmăreşti chestia asta. Văd că îţi place.
Cineva sigur se gândeşte la asta
pentru a salva vieţile celor rămaşi.
Poate fi adevărat. Nu-i aşa... Gotou?
Nu ştiau să vorbească. Apoi au învăţat.
Nu ştiau să se mişte. Acum au învăţat.
Toate fiinţele de pe pământ urmează un fel de comandă.
O comandă?
Când am mâncat creierul am primit un fel de comandă.
Ce comandă?
Să extermin... umanitatea.
Migi.
Ce e?
Nu ştiu...
Singurul lucru pe care ar trebui să-l facem...
Ce anume?
Nu-mi pasă cine sau ce sunt.
Trebuie să găsim paraziţii şi să-i omorâm, unul câte unul.
Asta trebuie să facem.
Subtitrare de Boncu Imagini din următorul film, după generic.
Dacă noi ne-am născut pentru a extermina omenirea
tu eşti singura ei speranţă.
Voi ucide copilul celei care îi conduce!
Mă bucur că nu ţi-am mâncat creierul.
Oameni nenorociţi, priviţi lumea asta! Vreţi să distrugeţi totul?!
Se pare că am uitat cu toţii că trebuie să protejăm oamenii.
Shinichi e uman.
- Trebuie să-i găsesc! - Fugi!
Migi!
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania