Care este scopul pentru care trăim în această lume?
Noi, oamenii, ne preţuim viaţa.
Eu mi-o preţuiesc pe a mea.
Chiar i-ai mâncat mană. Interesant.
Dacă-i faci vreun rău acestui om, te voi ucide!
Cel mai important lucru... este să ai o reţea.
Am cercetat despre acest "diavol"
şi am găsit că oamenii sunt cei mai uşor de parazitat.
- Tu eşti mama, nu-i aşa? - Nu, acum e A!
Spune-mi că nu e adevărat!
Shinichi!
Acum e nesemnificativ... dar te schimbi.
- Ce s-a întâmplat cu corpul meu? - Tu eşti Izumi Shinichi, aşa-i?
Nu!
Pare imposibil pentru un om obişnuit.
Oamenii nu se pot mişca atât de repede. Ce s-a întâmplat?
Mamele au... o existenţă destul de misterioasă.
Nu pot vărsa nicio lacrimă.
Ucide, sau vei fi ucis.
Traducerea şi adaptarea: Nazgul @ CZTeamRoSubtitles
Mulţumesc pentru că l-ai escortat.
Nu trebuie să-mi mulţumeşti.
Avem deja suficiente informaţii pe care le putem folosi.
001, intră.
Cazul oamenilor sfârtecaţi a ajuns până acum la 35 de victime.
Uragami, care e verdictul? E om?
E om.
Eşti sigur că nu e un monstru?
Oricât m-aş uita la el, tot om va rămâne.
Următorul.
E o femeie!
Următorul.
Ce naiba? Nu vreau să văd o babă...
Omul ăsta e ciudat. Nu ajungem nicăieri aşa.
Din punctul meu de vedere, voi sunteţi ciudaţi.
Pentru că nu mă credeţi că pot să deosebesc cine e om şi cine nu.
Nu fugi de mine!
Ceea ce mă face pe mine diferit...
Asta e...
Pentru că am agresat prea mulţi oameni.
Când l-am văzut prima dată, desigur, am fost surprins.
Pentru că e asemenea unui om normal, aşa de bine se preface.
Nu cunoşteam zona, dar i-am urmărit să văd ce se va întâmpla...
A fost înfricoşător, nu mai văzusem aşa ceva până atunci.
În orice caz... numai eu am puterea de a distinge un om de un monstru...
Spune-i să se uite în faţă.
Spune-i.
Te rog să ne arăţi faţa.
Nu...
Am greşit.
Ce ai văzut?
Pentru o clipă... am crezut că văd ceva în el.
O fi doar imaginaţia mea.
Acele creaturi necunoscute au ucis prea mulţi oameni.
Trebuie să aibă un loc unde se ascund.
De asemenea, Izumi Shinichi ascunde ceva de noi.
Shinichi! Simt pe cineva. Se apropie.
- Cat de departe? - Aproximativ 700 de metri.
În plus...
una dintre victime e mama lui.
Deasemenea, cel suspect nu e altul decât Shimada Hideo.
În afară de Shimada Hideo, nu au mai fost alţii ucişi.
A fost o coincidenţă?
Hirama-san...
Dacă vei continua aşa, vei ajunge să nu mai îngrijeşti de tine.
- Un tovarăş? - Nu... un om?
Te văd. Eşti un om...
- Migi, acoperă-mă. - Aşteaptă!
Uimitor...
Dacă ajungeam puţin mai devreme...
Ce e?
Cineva ne spionează cu siguranţă. Eşti sigur că nu ai simţit pe nimeni?
E dificil pentru mine să simt oamenii.
Nu te poţi baza pe poliţie când vine vorba ca să-i prinzi.
Ne-am pune şi pe noi în pericol.
Cel mai bine ar fi să nu ne mai riscăm vieţile.
Până la urmă, din cauza noastră au ajuns implicaţi mama şi prietenii tăi.
De ce nu spui asta tovarăşilor tăi...
Este pentru siguranţa noastră.
Dacă îi vom ucide pe toţi, vom putea trăi liniştiţi din nou.
Asta e doar o iluzie.
Odată ce-i vom ucide pe toţi, îl voi ucide şi pe şeful tău?
Şeful?
E un monstru indiferent cum te-ai uita la el.
Primarul a spus că va proteja oraşul de paraziţi.
Asta e ceea ce numesc oamenii o "glumă", nu-i aşa?
A sosit timpul să gustăm mâncarea.
Încă un lucru, Shinichi...
Shinichi!
Delicios. Supa asta a ta e chiar delicioasă.
Primarul probabil are o grămadă de paraziţi la dispoziţia sa.
Care este situaţia în momentul de faţă?
- Încă un camarad a fost omorât. - Unde?
În sala de mese din blocul E.
Când se vor termina cu aceste crime?
Tamiya-san?
Tu ce crezi?
Mama lui Izumi Shinichi a fost... omorâtă.
Moartea mamei lui... l-a făcut să acţioneze necugetat.
Nu a făcut mare lucru. Lăsaţi-l în pace.
Ce câştigi observând comportamentul oamenilor?
E mai bine dacă îl lăsăm pe Izumi Shinichi
şi pe Migi să trăiască, să fie un experiment.
Va fi în avantajul nostru.
Pentru ca noi să coexistăm cu oamenii...
trebuie să-i vedem făcând parte din viitorul nostru.
Viitor...
Aş vrea să vorbesc cu Gotou-san. Unde e?
Se antrenează din nou.
Nu e necesar să vorbeşti cu Gotou.
Linişte.
În această ţară, populaţia este în creştere rapidă.
Nu va trece neobservată lipsa unui număr mare de oameni.
Putem să le luăm viaţa, slujbele şi modul lor de viaţă.
În regulă atunci. Voi face cum spui tu.
Trăim cu toţii liniştiţi aici datorită lui Tamiya-san.
Hei.
Ce-i aşa amuzant, tâmpitule?
Acest loc, este sediul Yakuza, nu-i aşa?
Câţi oameni sunt înăuntru?
Nenorocitule, nu îţi purta nasul sus pe aici!
Cânţi minunat, Gotou.
Trebuie să exersez mai mult.
Nu a fost prea mult să ucizi 8 membri Yakuza?
Nu eu i-am ucis. E vina lui Miki.
Miki?
Şi tu vrei să fii recunoscut, aşa-i?
Nu vreau ca acest corp să fie rănit, aşa că nu voi participa.
Nu vreau să merg la război.
E prea mult pentru mine.
Îi voi spune când se va întoarce.
E bine, Gotou?
Izumi Shinichi şi Migi au ucis deja prea mulţi de-ai noştri.
Omoară-l.
Tamiya-san mi-a interzis. Ar trebui să continuăm să-i observăm.
A spus că el e speranţa noastră.
Speranţă?
Dar cum îl vom observa?
Dacă ne vom apropia, ne va simţi.
Lasă un om s-o facă.
E imposibil să simtă pe cineva care nu e ca noi.
Te-am făcut să aştepţi?
Nu, deloc.
Tamiya-san, ar trebui să spunem asta tuturor.
Te referi la... comunicarea de masă, nu-i aşa?
Înţeleg ce simţi.
Nu vrei să fii rănită, nu?
Dar... acum, nu putem face nimic acestor creaturi.
Trebuie să dăm această informaţie guvernului cât mai repede.
Ca jurnalist, nu pot să nu spun nimic cu privire la acest lucru.
Mi-e greu s-o spun dar... aveţi nevoie de bani, nu-i aşa?
Trebuie să îţi fie foarte greu să creşti un copil de una singură.
Şi eu îngrijesc singur de fiica mea, aşa că şti cum e.
Nu am vrut să te ofensez într-un fel.
De fapt...
vreau ca să înţelegi.
Chiar şi aşa... ştiind cum e să fii singurul părinte...
Kuramori-san...
Da?
Poţi să mai aştepţi o vreme...
ca să mai cuget la această situaţie?
Vreau ca să continuăm relaţia noastră de acum.
Am înţeles!
Mă vezi, nu mă vezi...
Nu eşti tu o frumoasă?
Mă vezi, nu mă vezi...
Am ajuns acasă.
Yumi?
Ai mâncat?
Vrei să-ţi vezi viitoarea mamă?
Poftim?
Bineînţeles, n-o vom înlocui pe mama ta adevărată.
Nu înţeleg. Nu e acelaşi lucru?
Ai crescut aşa mare...
Ce fac? E dezgustător! Mă sperii!
Ce naiba...
Nimeni nu a văzut ce s-a întâmplat cu adevărat.
Oamenii spun tot timpul:
"uită ce s-a întâmplat."
"Nici măcar să nu mai pomeneşti vreodată despre asta."
E ciudat, nu-i aşa?
Dar...
- E bine să uiţi... - Cum aş putea să uit?
Te porţi ciudat, Shinichi!
Shinichi pe care-l ştiu nu ar spune aşa ceva. Lui îi... pasă...
Shinichi.
În sfârşit ai observat, nu?
Cine eşti?
Nu ştiu ce vrei să spui.
- Îl voi ucide. - Aşteaptă!
Ne ştie secretul, aşa că ar trebui să-l omorâm!
Încetează, e un om.
Nu contează dacă e contaminat sau nu.
Nu ucidem oameni.
Te rog, nu mă ucide! Am o fiică!
Arată-mi ce ai în geantă.
Deci tu eşti cel care ne urmărea...
- Arăt oribil în pozele astea... - De parcă îi pasă cuiva.
Voiai să le publici, aşa e?
Nu e vorba de asta. Am făcut pozele din întâmplare...
Dar dacă vrei să fii ajutat, de ce nu laşi să te examineze cineva?
Ar trebui să-l ucidem!
Aşteaptă o secundă. E datoria mea să descopăr adevărul.
Vrei să primeşti bani, asta e?
Izumi-kun, îi urăşti, nu-i aşa?
Poliţia te poate ajuta. Ai încredere în poliţie.
Cel care mi-a ucis mama era un parazit care s-a folosit de corpul unui poliţist.
Kuramori-san...
De unde ai ştiut despre mine?
Mi-a spus cineva.
Mi-a spus că ai cumva o legătură cu aceşti paraziţi.
Cine ţi-a spus?
E cumva Tamiya Ryoko?
Cum de a putut să te manipuleze, Kuramori-san?
Eşti interesat de ea?
Nu e vorba de asta...
Tamiya Ryoko este unul dintre noi,
şi e mai vicleană şi mai puternică decât mine.
Poftim? Şi ea este un... parazit?
E imposibil.
A trecut ceva vreme. Ai mai crescut...
Vino înăuntru. Te servesc cu o cafea.
Nu implica pe oameni în asta.
Nu cumva îţi doreşti să faci un experiment pe acest copil?
Pentru a şti cum este o mamă... trebuie să fac acest experiment.
Nu poţi fi mama.
Monştrii care mănâncă oameni nu pot deveni dintr-o dată mame.
Nu trebuie să te amesteci în treaba altora.
Dacă nu stai la locul tău, camarazii mei te vor ucide.
Spui de acei monştri care sunt cu tine?
Oamenii pe care îi mâncam devin tot mai puţini
pentru că începem să ne obişnuim cu mâncare.
Dă-le mai mult timp camarazilor mei.
De parcă poţi să-i împiedici pe acei mâncători de carne să nu umble liberi.
Ai încredere în mine. Şi în schimb, te voi proteja.
Nu mă încred în monştri.
Aşa cum fac majoritatea oamenilor, trebuie să avem încredere unul în celălalt.
TRebuie să ai încredere.
Taci.
E de-ajuns, nu?
Tamiya Riyoko este liderul acestor paraziţi.
Trebuie să se supună ordinilor ei de acum înainte.
Nu te mai implica.
Uită totul şi du-te undeva departe unde eşti în siguranţă.
Dacă te vei afilia mai mult cu Tamiya Ryoko, vei sfârşi ucis.
Îţi spun asta pentru siguranţa ta.
Să nu ne mai urmăreşti.
La dracu'...
- Mă ia de prost... - La naiba!
De parcă mă pot opri acum.
Am încercat să prevenim această răspândire pe scară largă, dar...
trebuie să protejăm, de asemenea, istoria culturală a acestui oraş.
Am înţeles. Vă mulţumesc mult că m-aţi luminat.
Acum că am primit răspuns la întrebări, mă voi retrage.
Scuzaţi-mă.
A ascuns-o în timp ce vorbeai.
Ucide-l.
Eşti sigur?
Trebuie să-i eliminăm pe acei care sunt o ameninţare pentru noi.
Ce va spune Tamiya Ryoko?
Ea nu trebuie să ştie.
Îmi pare rău de lucrurile oribile pe care ţi le-am spus ieri.
Chiar dacă m-ai salvat...
Adevărul e că, suferi mult datorită decesului mamei tale...
E în regulă. Nu mă mai gândesc la asta aşa mult.
Eşti puternic. Mult mai puternic faţă de ce pămpălău erai.
Nu trebuie s-o spui.
Adevărul e... că vreau să plâng...
dar nu-mi curge nicio lacrimă.
Poate că mi-am pierdut umanitatea.
Shinichi-kun e Shinichi-kun...
Tu eşti Shinichi-kun.
Shinichi, se apropie un inamic.
Trebuie să fac ceva. La revedere.
Shinichi-kun!
Să mă fac clar, nu suntem doi.
Există alţii care sunt interesaţi, nu-i nimic dacă nu cădem de acord.
Gândeşte-te bine. Te voi suna mai târziu.
Ce s-a întâmplat? Pari dezamăgit.
Yumi, dacă vrei ceva, o să-ţi cumpăr.
Până la urmă, trăim doar o dată.
Să fii fericit nu e de ajuns, nu?
Întotdeauna te gândeşti la lucruri complicate.
Despre condiţiile de viaţă şi toate celelalte.
E cam supărător când spui asta.
Bine, dacă insişti, poţi să-mi cumperi o nouă versiune pentru acest joc.
De ce ţi-ar trebui unul nou?
Ies în oraş cum.
Dacă tot ieşi, cumpără-mi şi mie ceva, bine?
Eşti fix ca maică-ta.
Ei bine?
Cu siguranţă ne urmăreşte, e la aproximativ 300 de metri în urmă.
Este Tamiya, nu-i aşa?
Nu. Pot să-i simt dorinţa arzătoare de a ucide.
- Probabil că vine după noi. - Câţi sunt?
Sunt cinci inamici.
Cinci?
Nu ne-a spus Tamiya Ryoko că ne garantează protecţia?
Încă ne urmăresc.
Nu are rost să ne ascundem.
Putem să ne simţim reciproc undele cerebrale.
Se pare că nu avem de ales decât să luptăm.
Simt cinci inamici!
El este? E singur.
- E imposibil să fie doar el... - Eu văd că e sigur.
Aici eşti...
- Eşti un alergător bun. - Cum e posibil?
- Ce? - Sunt cinci paraziţi în el!
Nu numai în cap, ci şi în mâini şi în picioare.
Cei cinci paraziţi împart acelaşi corp.
Corect!
Te voi tăia în bucăţi!
Hei, opreşte-te!
Îţi place să alegi, aşa-i?
- Dacă vom continua aşa, vom fi ucişi! - Trebuie să facem ceva.
Loviturile sunt imprecise.
Dă-te bătut, nu ai nicio şansă!
Acum ce facem?
Chiar dacă sunt mai mulţi, pot să-l văd pe cel care coordonează.
Cel care coordonează?
Dacă ne vom mişca rapid, vom câştiga. Să-l terminăm, Shinichi!
A sosit timpul să mori!
Am reuşit.
Se pare că cel care controla era în cap.
Aşa că, ceilalţi nu se pot coordona fără el.
Să-i distrugem inima.
Proastă sincronizare...
Miki...
Întoarce-te.
Aşa cum credeam, te potriveşti mai bine să-mi fii braţul drept, Miki.
Să ne întoarcem acasă.
Trebuie să ne pregătim când vom lupta cu ei data viitoare.
Deci există creaturi ca aia ?
Sunt multe creaturi ca aceea.
Hirokawa...
cine te-a ajutat să fii ales primar?
Desigur, mulţumită ţie am fost ales primar.
Atunci de ce... nu mi-ai ascultat ordinul?
Tamiya-san, în acest caz,
trebuie să eliminăm toate posibilele ameninţări.
Sunt de acord. Izumi Shinichi, Migi, şi detectivul,
sunt o problemă mai mare decât ne-am aşteptat.
Să-i ucizi nu ne va folosi la nimic!
Mai mult de atât, nu aveaţi dreptul s-o ucideţi pe fiica detectivului.
Viceprimarul Kiroku a dat ordinul.
Ordinul pentru uciderea unui om poate fi dat oricând.
Foarte mulţi dintre voi, nu înţelegeţi deloc natura omului.
Câteodată, oamenii, sunt mai preocupaţi de alţii decât de ei înşişi.
Atunci când le iei pe cineva drag, furia şi ura îi va controla.
Ştii de ce au atacat casa?
Probabil că detectivul vă deveni o persoană total diferită cum a fost ieri.
Nu ascunzi nimic de noi, aşa e?
Kuramori-san, e bine venită orice informaţie!
Oamenii sunt, în esenţă, doar o altă specie diferită.
Dacă îi vei lua separat, atunci ai dreptate.
Dar te înşeli.
Încă sunt multe lucruri despre ei pe care nu le ştim.
Oamenii sunt..
chiar dacă sunt câţiva zeci, sau câteva sute, sau câteva mii,
sau câteva milioane adunaţi laolaltă, sunt o formă de viaţă.
Oamenii... nu trăiesc pentru ei înşişi.
Nu sunt ca cei din specia noastră.
Foc!
Acestea fiind spuse...
vom pieri cu toţii.
NU mai acţionaţi niciodată pe cont propriu!
Sau altfel...
veţi vedea acest loc distrus din temelii.
Ai ceva de spus, Hirokawa?
Nu.
Acum ce facem, primare?
Mă vezi, nu mă vezi.
Mă întorc imediat.
Hirama-san!
- Kuramori a dispărut de la hotel. - Poftim?
- Ce naiba ai făcut? - Nu am crezut că va fugi...
Dacă va scăpa nu vom afla ce ascunde. Să mergem!
Da, domnule!
Opreşte-te.
Ştiţi cum numesc oamenii ce faceţi voi?
Lovitura de stat. Rebeliune. Sau trădare.
Ca să fiu sinceră, e puţin confuz.
Ai fost influenţată de oameni prea mult.
Doar voi trei, credeţi că puteţi câştiga?
Deci l-ai luat, dle. detectiv
Această operaţiune va începe acum.
Scopul operaţiunii este...
să distrugem toate creaturile din interiorul acestei clădiri.
Nu trebuie să faceţi nicio greşeală!
Ţoale trupele, înainte!
Să trăiţi!
Kuramori-san?
În sfârşit am dat de tine! Unde eşti?
Vom face tot ce ne stă în putere...
Bine? Haide să facem împreună dreptate fiicei tale.
Îmi voi face singur dreptate.
Mi-a ucis fiica...
aşa că voi face şi eu la fel.
Alo? Kuramori-san?!
- Unde a fugit? - Cred că ştiu unde e.
Tamiya-sensei?
Eşti Murano Satomi-san, aşa e?
Ştii unde e Izumi-kun?
Şi eu îl caut, pentru că nu răspunde la telefon.
Dacă ştii ce se întâmplă cu Izumi-kun, te rog spune-mi şi mie.
Eşti îngrijorată?
Te rog, dă-mi numărul de telefon al lui Izumi-kun.
Se pare că eşti bine.
Tu eşti...
Mă vei invita iar la o cafea după atâtea necazuri?
Nu sunt implicată în nicio problemă de-a ta.
Dar te poţi considera unul din multele mele experimente.
Deci până la urmă tot eşti o psihopată.
Probabil sunt.
Haide să ne întâlnim.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Vino la parcul de animale Fukuyama din partea estică a oraşului.
Atenţie, atenţie. Sunt căpitanul Forţelor Armate.
Vă rog ascultaţi-mă cu atenţie.
Mai devreme, un criminal periculos a intrat în această clădire
În acest moment se îndreaptă spre acoperiş
Tot personalul din interior trebuie să evacueze clădirea.
Nu vă panicaţi. Vă vom proteja pe toţi.
Vă rugăm ascultaţi instrucţiunile ofiţerilor de la uşă.
Toate trupele din apropiere sunt pe poziţii.
Începeţi operaţiunea.
Vă rugăm să rămâneţi calmi.
Cei de la SDF, sunt aici pentru a vă proteja.
Vă rugăm ieşiţi din clădire pe intrarea principală.
Urmăriţi instrucţiunile ofiţerilor şi nu vă panicaţi.
Vă rugăm să aveţi încredere în noi şi să nu vă panicaţi.
Vă rugăm să evacuaţi clădirea într-o manieră ordonată.
Rămâneţi calmi şi nu vă ascundeţi feţele.
Nu trebuie să vă panicaţi.
Nu vă grăbiţi, atenţie unde păşiţi.
Ţintă găsită!
Îmi pare rău, vă rog urmaţi-mă. Mergeţi în continuare. Pe aici vă rog.
Unul eliminat. Următorul la rând.
Crezând că ţi-am ucis fetiţa, mi-ai spus să ne întâlnim aici.
Am crezut că vei lua legătura cu poliţia, dar văd că ai venit de unul singur.
De ce ai procedat aşa?
Cine ştie?
Nici eu nu ştiu.
Vreau doar să mă răzbun.
Nu trebuia să mă implic.
Să te ucid pe tine mi-ar fi greu, aşa că... îţi voi ucide copilul.
Vei simţi şi tu cum e...
Vei simţi cum e ca propriul copil să fie ucis.
Asta vreau să simţi.
Eşti într-adevăr un om, acţionând în mod neaşteptat.
Opreşte-te. Nu te apropia.
Sunt un tată iresponsabil, şi acum voi repara totul.
Şi deasemenea... îmi pare rău pentru ce voi face.
Nu am fost eu... cea care ţi-a ucis fetiţa.
Nu mai contează!
Acelaşi lucru se va întâmpla şi cu acest copil!
Ce crezi că faci, Kuramori-san?!
Nu trebuie să faci asta!
Nu mişca! Unde crezi că pleci? Opreşte-te!
Vă rog să fiţi calmi! Nu vă panicaţi!
Vă rugăm nu vă panicaţi!
Mergeţi mai în spate în ordine!
Ţintele s-au întors în clădire.
Recepţionat.
Începeţi să cercetaţi clădirea.
Nu are niciun rost să ucizi copilul.
Pentru Tamiya, acest copil este doar un subiect pentru experimentul ei!
Ea nu simte ce simţim noi!
Dacă moartea acestui copil te va face fericit,
atunci eşti la fel ca ei!
Chiar şi aşa, nu am fi ajuns în această poziţie dacă nu era ea, aşa-i?
Tamiya Ryoko!
Acest copil va plăti pentru tot!
Am devenit un monstru din momentul când viaţa mea a fost distrusă!
Noi amândoi... nu trebuie să ne chinuim unul pe celălalt.
Suntem doar nişte creaturi slabe.
Pe cine crezi tu că numeşti slab?
Comparativ cu o fiinţă puternică...
noi suntem doar... nişte fiinţe slabe.
Dar totuşi am supravieţuit, cum supravieţuieşte o celulă într-un corp.
De aceea... nu trebuie să ne chinuim unul pe celălalt.
Eu sunt aici din întâmplare.
S-a întâmplat ceva?
Da.
Gândeşte-te bine.
Oamenii sunt importanţi pentru noi.
Dar ce însemnătate avem noi pentru oameni?
Am ajuns la o concluzie...
ar trebui să coexistăm.
Paraziţi şi oameni... ca o familie.
Familie?
Noi... putem să îngrijim de copiii oamenilor.
De asemenea, asta demonstrează că putem coexista.
Sunteţi speranţa noastră.
Izumi Shinichi?
Te rog, dă-mi înapoi fiul.
Kuramori-san... te rog să te opreşti.
Atunci, lasă-mă să-ţi demonstrez.
Că ceea ce spui..
despre noi şi despre voi... nu vom putea fi niciodată că o familie!
Chiar ai făcut-o.
Oamenii...
nu-şi lasă copiii să fie ucişi...
Kuramori-san!
Nu mişca!
Tamiya?
Indiferent ce a spus, şi-a protejat copilul. Sunt surprins.
Şi eu am fost surprinsă de mine însumi.
Vă felicit.
Nu am crezut vreodată că veţi ajunge până aici.
Nu e o victorie importantă?
Desigur, nu v-aţi dat seama că există
cineva dintre voi care are o mână de monstru.
Dar vă veţi da seama în curând.
Cine este adevăratul ucigaş dintre noi.
Aşa că, dacă se poate, înţelegeţi sensul existenţei noastre.
Motivul din spatele faptelor noastre.
Este important să vedeţi asta.
Lăcomia omului... a vrut să distrugă ce a mai rămas din specia noastră.
De atât e capabilă specia voastră?
Credeţi că este spre binele tuturor.
Credeţi că veţi face dreptate dacă ne veţi ucide?
Cu alte cuvinte, când vă gândiţi la toate creaturile ca la un întreg,
nu este acest întreg mai teribil decât noi toţi?
Nu...
Cred că e mai potrivit să spun că voi sunteţi monştrii.
Voi sunteţi paraziţii.
Ai terminat cu prostiile?
Acesta... era om!
Indiferent cum te-ai uita la el, tot om rămâne!
Nu e nimeni vinovat pentru asta.
Aţi terminat?
Tamiya Ryoko era foarte interesată de oameni.
A încercat de nenumărate ori să ne oprească,
tot spunea că sunteţi unici.
Este unul dintre ei?
Nu vă puteţi da seama că nu e om?
Foc!
Pot să-i aud vocea...
şi îmi spune să ucid.
Izumi-kun! Nu te apropia de ea. Vino lângă mine!
Aşteaptă. Te rog, nu pleca.
Vreau să-ţi dau ceva important.
Nu te apropia.
Opreşte-te, sau vom trage!
Dacă vii mai aproape, te vor împuşca!
Este ultimul avertisment!
Nu te apropia!
Izumi Shinichi. Migi.
Acesta e sfârşitul meu.
Foc. Foc!
Nu mai trageţi!
Opriţi-vă! Copilul nu e parazit!
De ce? Puteai să te aperi şi să scapi.
Întotdeauna m-am gândit la asta.
De ce ne-am născut?
Fiecare răspuns dădea naştere la o altă întâmplare.
De la început până la sfârşit.
Singurul lucru la care mă gândeam era... să continui să supravieţuiesc.
Oriunde aş merge, ar fi la fel.
Va fi totul bine dacă mă voi opri acum.
Dacă totul se va opri... pot spune în sfârşit "S-a terminat".
Dar, în ciuda acestor lucruri... în final am primit răspuns la întrebare.
Dacă poţi, aşa vrea să ai grijă de acest copil.
Să trăiţi amândoi liniştiţi.
Îmi încredinţez viaţa în mâinile tale.
Îmi doresc să fie un copil sănătos şi vesel.
Mai devreme, am încercat să imit comportamentul oamenilor.
Îmi amintesc ce zâmbet aveam pe faţă.
A fost un zâmbet reuşit...
A murit.
Tamiya...
E moartă.
Mama ta a murit protejându-te.
Shinichi-kun!
Îmi curg lacrimile...
Pot să plâng.
Îl vom lua noi pentru o vreme.
Izumi-kun, poţi să-mi spui mai exact, ce relaţie ai avut cu aceşti paraziţi?
Ai vrea să ne spui?
Shinichi-kun?
Totul e bine.
Dar este imposibil, nu? Mai verificaţi o dată.
Cine a sunat?
Au sunat de la primărie.
Cei din SDF... au fost anihilaţi.
Alo?
Nu poate fi adevărat. Au supravieţuit doar cinci inamici.
Dar... probabil că mă înşel.
Mai sunt şi alţi... dar vedem doar unul singur.
Fugi. E înspăimântător.
Pleacă de aici.
Creaturi blestemate.
Hirama-san!
Hirama-san...
Aşteaptă!
- Shinichi... - Ştii să conduci?
Am învăţat din cărţi.
Am scăpat...
Nu. Încă să nu ne facem speranţe deşarte.
Se află în spatele nostru la cca 100 m.
- Nu îl văd. - 50 de metri.
- Unde e? Unde? - Gotou este chiar lângă noi.
- Am reuşit? - Nu încă.
E puternic.
Ne-am depărtat mult de el. Nu se poate să ne prindă din urmă.
Dacă gloanţele nu au avut niciun efect, la ce-mi va folosi băţul ăsta?
E imposibil să luptăm cu el. Dar nici să fugim nu e bine.
Ce ar face un om ca tine?
Trebuie să găsim un loc să ne ascundem, dar...
a fost ideea ta să venim aici unde putem fi văzuţi cu uşurinţă.
Am mers aici pentru că nu am niciun plan.
Gotou mă poate simţi pe mine, dar pe tine nu.
- Şi dacă nu va funcţiona? - Atunci ne vom gândi la altceva. Haide!
Nu e de bine. Încă nu e afectat!
Shinichi, am eşuat! Acum trecem la planul B!
Care e planul B?
- Fă ce ţi-am spus, Shinichi! - Ce trebuie să fac?
Fugi!
Nu trebuie să murim amândoi.
Dacă unul dintre noi supravieţuieşte e deja un succes.
Nu mai fă glume proaste!
Ce faci? Fugi, idiotule!
- Migi! - Grăbeşte-te, fugi!
Eu deja...
Migi...
Migi!
Fugi, Shinichi!
Aşa. Acum trebuie să mă asigur că vei scăpa cu viaţă.
Bravo, Shinichi.
Sunt atât de recunoscător,
pentru că în prima clipă când te-am cunoscut...
nu ţi-am mâncat creierul.
Satomi?
Shinichi-kun! Unde eşti?
Scuze.
- Te doare? - Satomi...
Migi nu mai e...
Migi a murit.
Încă mă ai pe mine.
Sunt aici să te susţin!
Fii tare, Shinichi-kun.
Nu te voi lăsa singur.
Nu te voi părăsi, Shinichi-kun.
Aş vrea să cred... că tot ce s-a întâmplat a fost doar un vis urât.
Este un vis.
Totul.
Migi?
- Migi? A mai rămas ceva din tine, Migi? - Shinichi-kun?
Asta nu e bine.
Mă va găsi. Cu siguranţă va veni aici!
Shinichi-kun?!
Scuză-mă, aş vrea să te întreb ceva...
Atunci avem mai multe motive să fugim! Oriunde vei mergi, va fi bine.
- Dar încă trebuie să.. - De ce nu fugi cu mine?
Nu ştiu! Dar dacă nu voi face ceva, Migi va...
Sigur nu a murit.
Sunt aici!
Le voi distruge speranţa.
Renunţă. Acesta e sfârşitul.
Aud mereu o voce care îmi spune să te ucid.
Nu are niciun rost... să protejezi viaţa altora.
Nu are oricine dreptul de a trăi?
Noi trebuie să trăim.
Ce ai spus?
Ar fi o pacoste pentru noi dacă ar exista oamenii.
Nu noi trebuie să murim, ci oamenii.
Toţi oamenii.
Trebuie să te ucid.
Este pentru binele speciei mele.
Migi?
Deci ăsta a fost planul tău de la început?
M-am gândit că mă voi separa de el atunci când va fi slăbit.
Acesta a fost planul C.
Chiar eşti Migi pe care-l ştiu.
O respingere. Un monstru încearcă să se revolte.
Încearcă să controleze corpul. Aceasta este victoria noastră, Shinichi.
De ce?
Nu ştii?
Fierul cu care l-ai rănit avea o substanţă dăunătoare pe ea.
Fierul ăla?
Înfiorător.
Mă duc să verific.
Te-ai descurcat bine. Dar nu a fost de ajuns, tovarăşe.
E ultimul parazit puternic,
E atât de puternic încât îi mai bate inima.
Încearcă să se regenereze din nou.
Chiar facă a fost atât de distrus, tot încearcă să se ridice.
- Se poate regenera iarăşi? - Şansele sunt de 50%.
Atunci ar trebui să-l ucidem.
Suntem doar.. nişte creaturi slabe.
De aceea... nu trebuie să ne chinuim unul pe celălalt.
Nu vrei să-l ucizi?
Dacă îl voi ucide...
Numai atât ştim să facem?
Asta depinde doar de tine.
Ce este?
Nu greşeşti.
Nu eşti vinovat.
Dar pentru mine..
eu trebuie să protejez pe cineva.
Îmi pare rău.
Dar noi... oamenii... şi noi vrem să trăim.
Nu e acum momentul să te odihneşti.
Mă odihnesc o secundă, nu mult...
Shinichi. De o bucată de vreme mă gândesc la ceva...
La ce?
Cred că oamenii şi paraziţii pot să coexiste.
Ai dreptate. Să trăiesc cu tine nu e chiar aşa de tau.
Totul a început de la Tamiya şi Gotou, acum sunt şi alţii care cred la fel.
Atunci, poate te întrebi de ce spun asta?
- Cine ştie... - Pentru că se vede o schimbare.
Mulţi dintre noi au început să se schimbe.
Poţi lua ca exemplu publicul.
Ideea lui Tamiya Ryoko se transformă încet într-o realitate.
- Şi apoi? - Şi eu mă schimb.
Tu?
- Shinichi, e timpul să ne despărţim. - Ce tot spui?
Dacă voi sta aici, voi cauza şi mai multe probleme.
Vreau să ştii asta, îţi spun cu toată sinceritatea.
Este evoluţia mea finală ca parazit.
Glumeşti, nu?
Ca urmare, nu voi putea rămâne în acest corp.
Nu ştiu cât timp voi dormi.
Câţiva ani, poate zeci de ani, sau poate până voi muri.
- Vrei ca mâna ta să fie ca înainte, nu? - Stai puţin...
Nu-ţi face griji pentru mine. Doar nu o să mai fiu activ ca înainte.
Cred că asta e o şansă pentru mine...
- Ca să încep o nouă călătorie. - Nu te înţeleg.
Vreau să te comporţi ca şi cum toate ce s-au întâmplat a fost ca un vis.
Nu pot să fac asta. Eşti real, nu-i aşa?
Ai dreptate. Asta este realitatea.
Chiar vreau ca să fim prieteni pentru mult timp.
Dar acum, vom merge pe căi diferite.
Migi...
Timpul meu aproape s-a scurs. Mă voi deconecta.
Aşteaptă...
Pot... Voi putea să vorbesc din nou cu tine?
Poate.
În plus, să te vadă cineva cum vorbeşti singur
cu mâna ta dreaptă, te vor lua drept nebun.
Când voi închide ochi, te rog să tratezi lucrurile ca şi cum a fost un vis,
şi să uiţi de mine.
Aşteaptă, Migi...
De acum înainte, voi fi doar mâna ta dreaptă.
Comportă-te ca şi cum nu s-a întâmplat nimic.
Migi...
Shinichi... Îţi mulţumesc pentru tot.
Migi?
Migi.
Migi, trezeşte-te, Migi! Migi, trezeşte-te am spus!
Nu mă părăsi..
Chiar eşti Migi pe care-l ştiu.
Nu te voi uita.
Nu te voi putea uita niciodată, idiotule!
- Îmi cer scuze, am întârziat din nou. - Tot timpul întârzii!
- Nu te gândeşti deloc la mine. - Mă gândesc doar la tine.
Tamiya Taiki-kun?
Taiki.
Te-ai făcut aşa mare!
- Mâna ta dreaptă e în regulă? - Da, e bine.
- Minţi. - Cine? Eu?
Cine tocmai a minţi? Du-te.
Eu?
Mulţumesc.
Satomi!
La naiba!
Hei, tu. Ce crezi că faci? Mă auzi?
Ce fată frumoasă ai!
E atât de speriată că nici nu poate să vorbească.
Ce vrei?
Nu cred că îţi aminteşti de mine, dar eu îmi amintesc de tine.
Vreau să te întreb ceva.
Şi vreau să răspundă monstrul din tine.
Pot să-mi dau seama dacă cineva e un monstru sau nu.
Poţi să spui, că am un dar.
Deci, cine sunt eu?
De ce ucid?
Răspunsul este: pentru că sunt un om.
Este în natura noastră de la bun început să ne ucidem între noi.
Nu există vreun motiv să ucizi.
Aşa că, vreau să întreb un monstru.
Eşti într-adevăr un om?
Răspunde-mi!
Ai dreptate.
- Sunt un monstru... - Shinichi-kun!
Nu trebuie să-i răspunzi.
Tu... mai ai vreo parte din tine care este umană?
Acum un minut nu scoteai o vorbă. Dar acum, vorbeşti ca o moară stricată.
Nu mi-e frică de tine. Eram doar surprinsă.
Ajunge. Nu mai vorbi, Satomi.
Shinichi-kun este un om.
Nu contează cât de importantă e viaţa ta, eşti încă un om.
Tu eşti monstrul!
Satomi...
Totul va fi bine.
Te voi salva.
Ai încredere în mine.
De ce... De ce?
Hei. Ce ai simţi dacă ai vedea un câine mort?
Dacă noi am fi căţeii... Mă întreb dacă aş fi trist.
Asta pentru că tristeţea este una din trăsăturile omului.
Te face să speri în continuare. Pentru că oamenii sunt fiinţe unice.
Şi întotdeauna încearcă să se ajute reciproc.
De aceea, indiferent cât de dezordonată
poate deveni viaţa ta, nu va fi întotdeauna aşa.
Ai mai multă încredere în tine.
Satomi?
Satomi!
Eşti bine?
Migi?
Tu eşti, Migi?
Tu eşti cel care a salvat-o, nu-i aşa?
Mulţumesc.
Satomi...
Îţi aminteşti... când am aruncat acel căţel la gunoi?
Nu voi uita niciodată asta.
Mă gândesc mereu la asta.
Până în ziua în care voi deveni un vis.
Ştiu... că tu eşti Shinichi-kun.
Te-am indragit din prima clipa cand te-am vazut.
Traducerea şi adaptarea: Nazgul @ CZTeamRoSubtitles
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania