Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Utíkej dokud můžeš Ileano... Líbej ji.
Nebo tě políbí všichni... Líbej ji.
DEN VLNY
Ve vesnici Rachitele se říká:
Kdo tě políbí na Den vlny, stane se tvým životním partnerem.
A kdo se v tento speciální den ožení
bude mít překrásný a bezstarostný život.
Máš cigáro?
Nemáš cigaretu?
Nemám! Už dva dny jsem si nepotáhl.
Jak to, že je nemáš? A on má co kouřit?
Předevčírem jsem přestal. Od té doby nic. Vůbec nic!
- Takže ty nemáš? - Ne.
Ty máš cígo?
NEVĚSTY
Hej, kde vzal ten časopis?
- Je jeho! Copak já vím. - Co jsem ti říkal?
- Zapomněl jsem! - Vidíš přes to něco?
Jen se dívá dolů na vesnici. Nech ho bejt!
Svůdník! Možná, že ještě nějaký cígo mám.
- Máš? - Nevím. Podívám se.
Možná tady někde.
Hej, Bico! Jde pryč! Kam jdeš? Bico!
Bicuto!
Pojď se mnou! Kam jdeš Bico?
Kam jdeš?
Bico!
Bicuto, co to do tebe vjelo, co je?
- Nemohl jsem tě dohnat. - Co děláš?
- Dost! - Přinesl jsem „Nevěsty“.
Řekl jsem dost!
Pro koho se tak strojíš? Tady tě nikdo nevidí.
Bico! Sranda, ale...
Jestli nás tu dnes necháš, to nebude dobrý. No ne?
Jdu. Komu se to nelíbí, ať mě zkusí zastavit.
Tohle nám nedělej Bico.
Jestli se to dozví Minteoan, za to zaplatíme.
Jak dlouho tady v ovčinci pracujeme?
- Jsme tu odjakživa. - Máme peníze?
- Máme. - Máme dům?
- Máme. - K čemu nám to je?
Dřeme se od večera do rána a v hlavě pořád jenom ovce!
- Náš čas přijde. - Kdy?
Než se naděju, budu starej jak táta a ani nevím
jaké to je někoho mít, když přijdu domů.
- Má pravdu... - Drž hubu!
Jestli dnes půjdeš do vesnice, vyhodí nás všechny tři.
Jdu do vesnice a najdu si tam ženu.
Co že jsi to říkal Bicuto?
Řekl jsem, jdu do vesnice najít si tam ženu.
Zrovna dnes?
Jo.
Co na to říkáte vy dva?
- Co? - Taky chcete mít volno?
- Určitě ne! - Vůbec ne.
Naše životy jsou jenom tady v ovčinci.
Chlapi... tohle si zapište za uši.
Jestli jenom jeden z nás dnes odejde, vyhodím vás všechny tři.
A roznesu po vesnici, že jste ukradli ovce.
Pak vás už nikdo nikde nezaměstná. Je vám to jasný?
No...
Mně jo.
- Mně taky. - A co ty Bicuta?
Jo.
- Dobře. - Ale stejně jdu.
Přinesl jsem ti salám.
Nechám ti ho ve stodole. Beru na pouť další vlnu.
Dávejte si na něho bacha.
Ty ses ale pochlapil. Postavil ses mu.
Ani nemrkl, když říkal, že nás vyhodí.
Když něco řeknu, tak to platí.
- Jsem chlap! - Jak říkáš Bicuto.
Co mu je?
Ty vole! Seklo to s ním! Co mu je?
- Vem ho. - A co budeme dělat?
- Vezmi ho za ruce! - A?
Do kůlny. Necháme ho tam a řekneme, že omdlel. V pohodě.
A potom? Jestli se vzbudí, tak hned uteče.
- Vůbec nepřemýšlíš. - Proč?
Jestli se vzbudí, Minteoan nás vykopne. Do kůlny!
- Leontina... byla... autobus... - Co to říká?
- Odejít? - Cože?!
A já...
Co to děláš? Co jsi to udělal?
- Musím najít řešení. - Jaký řešení?
Chyť ho!
Ty taky!
- Do kůlny! - Do kůlny?
Co budeme dělat jestli se vzbudí? Co když neumře?
- Co uděláme? - Máš pravdu.
- Pojďme zpátky - Vezmeme ho zpátky...
- Tudy! Řekneme, že omdlel a .... - V pohodě.
- Polož ho! - Proč?
- Mám nápad. - Jakej nápad?
Hej! Co to děláš? Šílíš?
Co to děláš? Co je to za nápad?
- Chyť ho. - Zase?
- A kam ho vezmeme? - Do kůlny.
Přivážeme ho... Na židli... Chápeš?
- Jo. - Přivážeme ho k židli...
A řekneme Minteoanovi, že dostal úpal.
A že jsme ho tam odnesli, aby byl ve stínu.
- Půjdu první... - To nezvládneš.
Počkej! Ať se propadnu, dál ho už nenesu.
Taky mu dáme roubík.
A až přijde Minteoan, budeme mít čisté ruce. Chyť ho.
Fajn.
- Tady? - Ne, na židli.
Postav ho!
Takhle...
Teď ho svaž.
Mým páskem?
Pořádně to utáhni!
Takhle. Teď mu dej roubík.
Vezmi ten hadr.
- Je plnej soli! - Zacpi mu ústa.
Bicuta... A je to.
- Pořádně. - Vylomíš mu zuby!
Jdeme!
- Zdá se, že bude pršet. - On není tak hloupej.
- Kdo? - Bica.
Kdo říká, že je hloupej?
Vyděláme si, ale nemáme se o to s kým podělit...
To máš pravdu.
To by bylo, kdyby jsme si zašli do vesnice na Den vlny.
- Našli bychom si ženu. - Jednu? Tři ženy!
Pro tebe, pro Bica a pro mě.
- Jako náš táta. - Jako táta.
Ale... kde tady najít holku, v takové díře světa?
Bacha!
Ty vole!
A je to tady!
Ty huso hloupá! Co sis myslela?
Chtěla jsem ti jen odepnout pás!
Pět tisíc euro a ty mi je pošrábeš manikůrou za 12 lei.
- Promiň! Nechtěla jsem! - Pořád se omlouváš!
Kde to k čertu jsme?
Hele! Žádnej signál.
Jste v pořádku? Není vám nic?
Ne. Jsem v pořádku.
- Poranila jste si ret. - Kde?
. Tady... . Ne... to je rtěnka.
Chtěla jsem se namalovat a nabourala jsem to plotu.
- Jste moc krásná. - S tímhle na obličeji?
I s tím flekem.
- Kampak jde ta slečna? - Nevím. Zeptejte se jí,
- Tam jsou vlci! - Pozor na vlky!
- Co? - Říkají „Běž! Je to dobrý!“
Ne! Není to dobrý! Slečno! Tam nechoďte! Jsou tam vlci!
Mohl bych vám vyprávět! Když jsem byl malý, smečka asi sedmi obrovských...
Teda jo!
Co chceš? Proč mě sleduješ?
Vypadá to, že bude pršet. A když prší, přichází vlci.
Před tou husou bych utekla na konec světa
a už se neotočila. Podívej, co mi udělala!
Hele! „Chtěla se ujistit, jestli jsem v pořádku“.
Zaryla mi sem nehty, jen tak.
Jen, aby mi ublížila! Chápete? Jak budu teď točit?
Stály mě 5000 euro! A teď je musím ukrýt?
- Pět tisíc? To není vidět. - Prosím?
Chci říct, je vidět, že stály 5000,
ale vypadají tak přirozeně. Jako dvě jablíčka.
- Copak je slečno? - Proč jsi tak formální?
- Co máte na mysli? Neměl bych být? - Ne. Jsem stará rachejtle.
Nejste. Pomůžu vám... Já jsem zdvořilý od přírody.
- Máte hlad? - Co jste říkal?
- Máte hlad? - Prosím?
- Máme čerstvý tvaroh. - Ne, nemám hlad.
Co jsem to udělala?
- Co jsem to udělala? - To nic.
- Ukažte mi to. - Ne, to nic není.
- Vůbec nic. - Určitě?
Ano.
Je mi to líto.
Chcete s tím autem pomoct?
- Můžete? - O něco později.
- Mám rád poezii. - Co?
Rád píšu verše. Nečtu je. Neumím číst. Jen psát.
Jestli chcete, řeknu vám.
Není třeba.
„Kuchyň bez dámské ruky je jako bál bez muziky.“
„Šlechtic z lesa, pro vás pokoří nebesa“
„Pravá láska je čiré štěstí. Nic jiného nemůžu chtít...“
Snažíš se mě sbalit?
Chraň bůh! Jak bych mohl?
- Proč ne? Co se ti na mě nelíbí? - Chcete říct, že bych měl?
Ne. Nejsi můj typ.
Ale jinak bys mě balil?
Já.. Kdyby... Úplně jste mě popletla.
Přestaň s tím vykáním, nebo tě nakopu.
- Jsem Doina. - Dobře. Doina...
Ale... pojďme za ohradu. Tady jsou vlci.
Žádný vlky nevidím.
Potřebuju signál, a ne tvoji ohradu.
- Tady není signál? - Nic takového nepotřebujeme.
No co. Jela jsem podle navigace.
Navigace ti řekla, aby ses namalovala?
Může za to díra, ne já.
- Volala jsi někam? - Není signál.
- Co teď budeme dělat? - Ti dva nám pomůžou.
- Super. - Zase to vypadá, že bude pršet.
Chvíli prší, chvíli ne. Zima, pak horko.
- Co to je? - Měly byste se před tím najíst.
- Před čím? - Přeci nám pomůžete.
Ano, ale před tím byste se měly najíst...
Před čím?
Zatímco budete jíst, my to auto vytáhneme.
- Vytáhneme ti rychle. - Chvilička.
My můžeme... My víme, jak to...
Kdyby... Popletla jste mě.
- My to auto vytáhneme. - Jak říká.
Dobře.
- A co klíče? - Jaký klíče?
Od auta. Jak ho nastartujete?
No jasně.
Klíče... Vem je.
Co to děláš?
Zkusíme to vytlačit. Každou chvíli bude pršet.
Přemýšlíš vůbec? Tyhle ženský nám sem poslal Bůh
a ty jim spravíš auto, aby mohly odjet?
- Ne? - Ne, kamaráde!
Narazili jsme na zlato. Budeme předstírat, že něco děláme.
Řekni, že je to beznadějný. A zůstanou tu.
Přitulíme se k nim. Ukecáme je. Než přijde ráno, určitě je i políbíme.
- To ne. - Proč?
Stydím se! Nejsou z naší vesnice.
- No a co? - Jak to myslíš?
Myslíš, že nám Bůh zase někdy pošle ženy na Den vlny?
- Máš pravdu. - Pokud se nevzbudí.
- Kdo? - Bica.
A co když se vzbudí?
Jsme tři a ony jsou jen dvě. Půjdu ho praštit.
Počkej! Zabiješ ho! Praštil jsi ho tak, že je v kómatu.
Má roubík. Když promluví, bude znít jako ovce.
- Pojďme na to. - Dobře, běž.
Pomoz mi! Do toho!
Běž tam.
Teď zatlač!
Do toho! Zatlač pořádně!
- Hej, proč tak tlačíš? - Říkal jsi ať zatlačím!
Ale ne tak moc!
Udělej něco s tím motorem!
- Otevři to! - Co?
Otevři kapotu!
Otevřelo se to?
- Vytrhni něco z baterie. - Baterie?
Brácho.. tohle auto je zničený. Je k ničemu!
Jsem ráda. že ti tak chutná.
No tak!
- Jak to jde? - To auto je zničený.
- Rozbitý. - Co s tím je?
- Potřebuje opravit. - Ale s tím je?
To není terénní vozidlo na tyhle cesty.
Jak se odsud dostaneme? Máte nějaký terénní auto?
Cy bysme s ním dělali, tady?
Kůň, osel, kolo, cokoli!
Přijede náš šéf... Vezme vás dolů.
To tedy ne!
Uhni!
No tak!
To snad ne...
Ne!
Klid... ano... klid.
Odpusť mi... mé srdce.
Ve jménu lásky, buď moudrá.
Odpusť mi.. Prosím o odpuštění, moje srdce.
Pokud miluješ, musíš odpouštět.
Bude pršet.
Proč tu stojíš jak kačer? Tady máš!
Půjdeme pěšky.
Rychle, rychle!
Ello!
- Kam jdeme? - Do vesnice. Jasný?
- Tam jsou vlci! - Ty jsi vlk.
Jdeme, přestaň fňukat.
Doina, jsi nervózní a nepřemýšlíš.
- Chceš říct, že jsem pitomá. - Řekla jsem nervózní.
- Myslíš „pitomá”. - No...
Tys mi vážně řekla, že jsem pitomá.
Seru ti na tvůj posranej dokument!
Táhneš mě až sem natáčet posraný venkovany,
co mají posraný tradice a prodávají posranou vlnu. Nikam nejdu!
Budu spát tady a zítra půjdu, s kýmkoli budu moct.
- Do toho plotu jsi narazila schválně. - Jo. Schválně jsem riskovala život.
Aby jsi sem nedojela a nenatočila svůj film.
- Přiznáváš se... - To není dobré.
Bože, měj slitování...
Vidíš? Proto tě chtějí vyhodit.
Ty si myslíš. že jsou všichni proti tobě.
A nechtějí, aby ses stala tou nejlepší dokumentaristkou na světě.
Ne, nikdo není proti tobě. Prostě ti už ujel vlak.
Jestli si myslíš, že tě tenhle dokument zachrání, tak se zamysli.
Nikdo tě už nechce, protože jsi stará čarodějnice,
která tráví víc času v „servisu“, než v redakci.
Dali ti tenhle úkol, teď jsi tady...
Jen proto, že jsem chtěla, aby ti dali šanci.
Měla jsem tvoji práci v kapse, od té doby, co jsem nastoupila.
Nekoukej na mě tak. Nechci tě natáčet.
Přišla jsem se tě nahradit. Když mi to řekli, bylo mi tě líto.
- Už jsi hotová? - Jo.
Výborně. Tak jdeme.
- Co to bylo? - Tam je...
- Už to začalo. To je jasný. - Co začalo?
Duch se domáhá svých práv.
- Duch? - Jo.
Říká se, že pohledný chlapec
políbil krásnou dívku z naší vesnice.
Na Den vlny. Znáte to staré rčení.
Ano. Pokud muž políbí ženu na Den vlny, vezmou se.
Ano. Ten chlapec ji políbil a jí se to nelíbilo.
Přišel večer a dívka utekla. On jí ze msty zabil.
Od té doby se mstí na všech nepolíbených ženách.
- Zajímavé. - Jo. je dost pomstychtivý.
Zatracenej pes... To je krev?
- Má krev na čumáku? - Jasně, že má.
Někoho podřezal a hodil ho psům. Pes ho sežral, tak je od krve.
To znamená, že ten duch je tu. Krouží v naší ohradě.
Takže všechny nepolíbené ženy
musí zůstat s nepolíbenými a nesezdanými muži. Jinak... Běda jim.
Vezmeme kameru a všechno. Tohle natáčíme.
Cože?! Přeci nevěříš téhle ujeté historce.
Věřím! Jo! Tak pojď! Uvidíš.
Brácho! Utíkej do kůlny a pusť Bicu ven.
- Jdeš se mnou. - Proč?
- trochu se bojím. - Proč?
Ten duch!
- Přestaň... - Vymyslel jsem si to!
Něčím ho prašti přes hlavu a přikryj ho.
Určitě se budou rozhlížet. Jsi tu ještě?
- Bojím se! - Ale!
- Už jdu! - Buď chlap!
- Tak už běž! - Už jdu!
Co to tam píšeš?
Nejlepší, co jsi udělala pro svoji kariéru je nabourání toho plotu.
Jo?
Ve vesnici bychom o téhle historce neslyšely.
Tohle bude můj nejlepší dokument. Poslední.... ale nejlepší.
Já těm blbečkům v redakci ukážu. Čarodějnice jo?
- Kdo těm blábolům uvěří? - Jsi moc mladá...
Nebudeme je přesvědčovat, že je tady duch.
Stačí ukázat, že místní v to věří.
Že tu žijí a věří v duchy a tak.
Ticuto!
Tico!
Co se stalo? Je ti špatně?
- Sežralo ho to brácho! - Kdo sežral koho?
Pes sežral Bicu! Sežral našeho bráchu!
Jsi pitomej?
Říkám ti! Byl v kůlně na židli a teď je pryč!
- Odešel do vesnice. - Ne!
Pes ho sežral, to ti povídám.
- Jsi pitomej? Běž se po něm podívat. - A kde, když ho sežral pes?
- Uvnitř psa? - Uvnitř psa!
- Co se stalo? - Nic.
Duch vystrašil mého bráchu.
Říkal jsi, že se mstí jenom na neprovdaných dívkách.
Nemůžeš věřit našim duchům. Mění se jak počasí.
- Déšť, sluníčko, déšť... - Super!
Ello! Uděláme teď pár záběrů.
Hory, ovečky na pastvě, pastýři...
A najdeme místo k rozhovorům.
- K čemu? - Abys mohl vyprávět.
- Poslyš... Vezmi si ten kožich. - Ten plášť z ovčí vlny?
- Cokoli. - Hned to bude.
Pojďte do lesa. Jsou tam krásný místa. Pojďte za mnou!
- Pojďte! - Počkej.
Tohle je ono. Tohle je ideální!
- Proč? - Blízko k ohradě... Ideální.
Tady to natočíme. Ello, tu kameru sem.
Les je ještě lepší, trošku dál.
Ne, tady se mi to líbí.
Ano. Dobře...
Ello! Polož ten plášť na zem, aby byl v záběru.
Takhle ne! To je moc poskládaný. Běž nastavit záběr, já to udělám.
Musí to vypadat, že ho odhodil. Takhle!
Vylekal jsem tě?
Proč ses tak vylekal?
No...
- Je tady Bica? - Odešel... Do...
- Neodešel dolů do vesnice? - Ne, chraň bůh!
Promluvili jsme s ním. Řekl to jen, aby tě naštval.
- Jo? - Jasně!
Tak kde tedy je?
On... Šel k vodě. Vykoupat se. Je teplo.
- Něco přede mnou ukrýváš. - Nic neukrývám! Přísahám!
Zajdeme k vodopádu a uvidíš!
Půjdu později. Mám jinou práci. Prodal jsem všechnu vlnu.
- Výborně! - Přišel jsem pro další várku.
Vlny? Nemůžu tě nechat ji nosit! Vezmu to za tebe!
Já snad nemám nohy? Zajdu pro to. Odpočiň si.
Trochu se zchlaď! Podívej jak jsi horký! Byl jsi dlouho na slunci!
Úplně hoříš. Podrž to.
- Tady si sedni šéfe a zchlaď se - Horico...
Tohle si dej na hlavu.
Spálil sis hlavu přes ten klobouk. Chceš dostat úpal?
- Tady... - Horico...
Už jako malý, když tě tvůj otec přivedl,
jsem věděl, že se na tebe můžu spolehnout.
Jasně, že můžeš. Jsi jako náš otec.
- Vyrostli jsme tady. - Pašák...
Kdo se o nás stará? Kdo nám nosí chléb a salám?
- A čisté oblečení a.... - Já.
- Zůstaň tady a odpočiň si. - Budu tady!
Počkej, nebude to žádný... překvapení.
- Překvapení? - Jo.
- Jaký překvapení? - Nic o tom nevíš.
Ty máš pro mě překvapení? Horico, chlape...
Už pro to jdu. Jen seď. Dobře? Budeš tu?
- Budu. - Přísaháš?
- Udělám, co říkáš. - Přísaháš?
Na mou duši.
Horico!
Už jsi pryč?
Takže přijdeš odsud... poběžíš...
Hoď plášť přes rameno... Až řeknu „akce“.
Pak poběžíš směrem k ovčinci.
Proč ne po cestě? Můžu běžet rychleji.
Poběžíš směrem k ovčinci. Kvůli našemu příběhu.
Vezmi plášť. Až řeknu „akce“, poběžíš k ovčinci.
- Odtamtud. - Odtud, kde teď stojím.
Super!
- Kde je tvůj kolega? - Krmí psy.
- Americký záběr prosím. - Pano, nebo chceš, aby byl v záběru?
Panorama ne. Jakmile řeknu „akce“ začneš utíkat, jasný?
- Ano, poběžím odsud... - Akce!
- Mám běžet? - Jasně! Jak jsem říkala! Akce!
- Běžím! - Ticuto!
Co to je? Počkej! Pojď sem!
- Minteoan se vrátil. - Ptá se na Bicu?
Jo, řekl jsem mu, že je u vody.
Postarej se o něj.
Jestli je tu uvidí, vezme je dolů.
A auto jsme rozbili zbytečně.
A už sem nikdy žádná ženská nepřijde.
A ty... kam je vedeš?
- Do lesa. Žádný strach. - Už natáčíme?
- Už jdeme. jen chviličku. - Poslyš... Co když je teď z něho duch?
- Z koho? - Z Bicuty.
Co když ho pes sežral a teď je z něho zlý duch?
Co máš mezi ušima?
Duch se může vrátit z hrobu. Ne ze spánku.
I tak se ho bojím...
Minteoana je třeba se bát!
- Ano. - Směj se!
- Směj se brácho! - Nemůžu.
Běž, postarej e o to.
A prosím tě všechny je pusť! Jak jsem říkal! Nikdy neposlouchá.
- Kde je můj mikrofon? - Tady je!
- Běž na své místo! - Tady?
Nemám na to celý den! Jakmile řeknu „akce“, poběžíš!
- Takže běžím? - Akce!
Běžím!
- Popadni ten plášť! - Jaký plášť?
- Ten kožich. Tak jsme se dohodli! - To je plášť.
Horico!
Horico, jsi to ty?
Kde je to překvapení?
Jaký překvapení?
Jo. Připraveno. Už to bude. Překvapení...
Pospěš si. Bude po jarmarku, než mi to přineseš.
- No tak! - Jen chviličku. Buď trpělivý.
Co je to?
To překvapení?
- Můžeš si na ten kožich lehnout? - Jo.
Ano. Skvělé.
Poslyš... Můžeš to udělat blíž?
- Jo, to půjde. - Jo? Připraveni?
- Já jsem. - Dobře.
Připravena?
Akce! Do toho!
Zde, na tomto stromě se oběsil.
Poté, co se tu oběsil... Jakmile se na někom mstí..
Začne výt. Vyje a má krvavé slzy!
Hořké slzy. Pláče a volá jméno
dalšího, na kom se bude mstít. A...
Tico!
- Tico! Kámo! - Brácho!
Všude jsem tě hledal.
- Co je zase? - Kámo... Svázal jsem ho.
- Koho? - Minteoana.
- Jak to myslíš? - Počkej...
Točíš to?
Utíkej!
Co to je?
Počkej!
- Honem Ticuto! - Už běžím!
- Před kým utíkáte? - Natočila jsi to?
- Myslím, že jo. Nevím. - Podíváme se.
Točíš to?
Vidíš? Říkal jsem ti to!
- Kam šel? - Kdo?
- Bica.. Ten duch. - Chceš jít za ním?
- Já ne. Horica. - Já nejdu. Chraň bůh.
- Sežere mě! - Pojď sem...
- Ty vole! - Co?
- To je Bica. - Možná, ale přeměnil se v ducha.
Neviděl jsi, že má třetí oko?
Protože jsme ho tolikrát praštili!
Umyj ho a vem ho za Minteoanem.
To ne. Bojím se!
Chceš políbit dívku na Den vlny, nebo ne?
- Chci! - Tak ho běž chytit.
Až jim řeknu, že jsi ho chytil, tak se na tebe vrhnou.
Běž!
Počkej...
- Neřekli jsme si... - Co?
Která z nich se ti líbí?
Ta čerstvá.
- Která je čerstvá? - Ta mladá.
Já jdu.
- Kam jde? - Jde na toho ducha.
Pak řekne modlitbu a bude pryč.
- Dobře, jdu... - Ne, nechoď!
- Jdu. - Ne!
Dívky musí zůstat s chlapci!
Dobře...
Ello, máme tu teď napětí... jdeme natáčet.
Mám ještě něco vyprávět? Taky jsme napjatý.
Co?
Hej!
Horico!
Vrať se!
Bolí mě hlava.
- Ano? Spadl jsi. - Kde?
- Poranil ses. - Já?
Hlavu.
Skutálel ses ze svahu a uhodil ses do hlavy.
- Já? - Ty!
Divím se, že ještě žiješ. Pojď sem!
Panečku...
Co to...
Co to je?
Proč jsi odešel z té kůlny šéfe?
Neřekl jsem ti, abys tam zůstal, jinak zkazíš překvapení?
Odešel jsi a zkazil jsi to!
Tohle je to překvapení?
Jo! To je ono! Pořídili jsme ti auto. Překvapení!
Musel si čekat v kůlně, protože jsem to moc nevychytal.
Uklouzlo mi to na té mokré trávě a trošku jsem to narazil.
Chtěl jsem to opravit. Opřel jsem to plot.
Opřel jsi to... to je dobrý.
- Ale to je drahý! - Ne... Ano, bylo.
Ale šetřili jsme od dětství pro tebe, protože si to zasloužíš.
Tak se o nás staráš. Čisté oblečení, chléb, salámy...
Takový byl plán. Řekl, že půjde do vesnice, aby tě naštval.
Vůbec tam nechtěl! Ani my... Překvapení! Koupili jsme ti auto!
No řekni!
Bolí mě hlava.
- Tak to má být kluci! Můžu... - Ano, můžeš. Ale je to rozbitý.
- Já to rozjedu, neboj se. - Radši to zkusíme zítra ráno.
Já do rána umřu... jestli se neprojedu. Podívej se na to! No tak...
Panebože....
A neprovdané dívky musí být na Den vlny v přítomnosti
nesezdaných chlapců. Pak je duch bezmocný.
A pokud se políbí, pak na ně nezaútočí.
Už se neodváží.
To je všechno? tak hotovo. Máme to. Odjíždíme.
Je tady spousta krásných míst k vidění...
To je všechno. Jdeme,
Takže ty jsi nikdy na Den vlny žádnou dívku nepolíbil?
Nikdy.
Náš šéf je dost zlý.
Nepustí nás do vesnice na Den vlny.
Musíme s ním být tady a pracovat.
- To je od něj škaredé. - On je taky škaredý.
- Takže ty nechceš pusu? - Od koho, od šéfa?
Ne... od holky!
Tak už pojď! Co tady děláš?
To je dobrý.
- Počkej! Tohle je ten strom! - Jaký strom?
Náš strom!
Co ti je? Máš nějaký problémy?
Jsou tu vlci! Už se plíží! Slyšíte je?
Zaslechla jsem auto!
Ticho! To byl vlk! Vrčí a funí!
Rychle! Za mnou!
Zůstaňte blízko mě. Dávejte pozor! Zůstaňte tady! Počkejte na mě!
Vyřeším ty vlky. Pojďte sem! Dávejte pozor!
Zůstaňte tady! Já se půjdu podívat, kde jsou ti vlci.
Nehýbejte se. Ztratíte se. Je to nebezpečné!
Zůstaňte tady! Já jdu!
Vrátím se!
Tenhle chlápek má problém.
Teď tu máme i vlky.
Promiň!
Tak zatím!
Počkej! Ticuta jde!
Ticuto! Přišel jsi o ten moment!
- Co? - Přišel jsi o to!
- Moment? - Jo.
- Kdy jsme předali Minteoanovi náš dar. - Náš dar...
- Auto! - To... auto?!
- Jo. - Auto!
Pojď sem!
- Co? - Tys mě políbil?
A nezasloužíš si to? Moji milí, dobří chlapci!
- Jaké skvělé překvapení! - Je Den vlny.
Den vlny, den blbny. Jsou to báchorky.
Jdu pro další várku vlny na jarmark.
Dnes je tak skvělý den, večer vám nachystám překvapení.
Ty!
Já vím.
Dárek tvojí mámy!
Nevěděl jsem, co mu mám o tom autě říct.
Vyřeš to s tím autem.
Vezmu je k vodě a řeknu, že nás napadli vlci.
- Přes den? - Ví, jak to chodí s vlky?
Vyřeš to auto a přijď sem
a řekni, že ty vlky odehnali psi. Jasný?
Jakej to má smysl?
Co si vezmu Minteoana?
- Ty nevíš? - Co?
- Minteoan se nepočítá. - Ne?
Ne. Běž vyřešit ten problém s autem.
Rychle!
Vlci!
Utíkejte! Vlci jdou! Utíkejte holky! Tudy!
Jsou na lovu! A jsou zlí! Utíkejte!
Není na tom dobře. Vezmi ho do nemocnice.
- Dnes? - Zítra. Ale nebuď tam dlouho.
Ale to první „překvapení“ v kůlně byl vtip?
To auto bylo to překvapení?
Jo! Dělal jsem si srandu. No jasný.
Dobře, tak to by bylo.
Kam jede?
Kdo to vzal?
Viděl jsem tě!
Svatá dobroto! Vrať to auto!
Pojďte za mnou!
Dejte si věci sem.
No tak! Pojďte!
Pojďte do vody! Ty taky! Ne? No tak!
- Zůstáváme tady. - Proč jsi ve vodě?
- Já nevím! - Jdou na náš vlci!
Nezaútočí, když jste ve vodě!
Jo? A plánuješ, že tady zůstaneme, než ti vlci vymřou?
Horica je šel zahnat se psy.
Jste tady v bezpečí, se mnou.
Takhle vypadá váš každodenní život?
- Někdy je to i horší. - Máte tak těžký život!
To máme!
Co? Je ti zima?
Z vody! Až přijdou, tak tam skočíme!
Dobře!
Co je?
Ticuto! Zamával jsme s nimi! Všechny jsem je vyhnal.
Tak pojďme!
Vyhnal jsem je! Všichni jsou pryč!
Rychle!
Pojď!
Tico!
Paprika...
Bramboráky...
Smažené hříbky...
Horký vývar...
Kde je ubrousek, kterým si utřu ústa?
Ale jehňátkem!
Jako kdysi moje maminka.
Matko boží...
- Tico! - Co je?
Přivezl jsem auto. Ale zase jsem ztratil Bicu.
Zase. Upadl jsi mámě na hlavu, když jsi byl dítě?
- Ne. - Běž ho najít.
- Rychle. přiveď ho. - Podívám se!
Pospěš si!
Je tu zima!
Pojď sem!
Buď teď nebo nikdy. Holky jsou teď „aklimatizovaný“.
Hodně se bály. Jsou vystydlé.
Je na čase se k nim trochu přitulit a zahřát je. Jasný?
- Jo. - Přines trochu pálenky, rychle!
Počkej... rozmyslel jsem si to.
- Můžu mít tu čerstvou? - Proč?
Je jí zima a bojí se. Bude jednodušší ji políbit.
Ty si vezmi tu starou. Jsi šikovnější.
- Tak, jak to bylo. - Pálenku! Rychle!
- Co to děláš? - Kruh ze soli.
- Duchové se bojí soli. - Soli?!
No jasně! To víme od starších!
Nedotkne se soli. Vyhýbá se jí jak čert kříži.
No tak! Rychle! Pojďte se sem zmáčknout!
No tak! Neloudejte se!
Ty, sem. A ty sem. Tak.
Proč je to tak malý?
Došla nám sůl. Dal ji do guláše.
- A takhle tu budeme spát? - Jak jinak? Až do rána.
- Přichází jenom za úsvitu. - To jako budeme spát ve stoje?
Sedneme si na můj plášť. Sednout, všichni!
Na plášť! Nevystupujte z kruhu!
- Jak dlouho už tady žijete? - Od malička.
Náš táta nás sem vzal.
Ztratil jsem ji! Nemáš tužku?
- Co? - Tužku.
- Na co? - Právě mě napadl verš.
Když mě něco napadne, zapíšu si to do notýsku.
Řekni mi to. Zapamatuji si to.
Kdy si o duchovi uslyšel poprvé?
- Chceš, abych ti o tom vyprávěl? - Chci.
- Pamatuješ si to? - Co?
- Ten verš. - Ten verš? Jasně.
- Úplně přesně. - Opravdu?
- Tak mi ho řekni. - Jak bych to řekl...
- Zní to lépe v mojí hlavě. - No tak, řekni to.
Ne! Zapomeň.
A pak?
Vzal jsem je obě a přivedl sem,
udělal jsem kruh, stejný jako tenhle a seděli jsme v něm až do rána.
- Pošeptám ti to do ucha. - Proč?
- Tica... - Proč?
Směje se mi.
Dobře.
- A utekli jste? - Ne. Jsme mrtví.
Zelený list, myrha a kadidla,
víla u mého plotu upadla.
Rychlá, pružná, nezkrocená se zlatými vlasy, malá žena.
Pane, chtěl bych, aby byla moje! Její rty jsou jako oheň.
Kdyby tu se mnou pobyla, má královna by kožich z vlny nabyla.
Kousek po kousku chtěl bych se přiblížit
aby si nechala ode mně...
- Políbit! - Políbit?!
- Políbit! - Políbit!
Políbit co ty blbče? Vím, co jsi chtěl říct!
- Ne! Políbit ji! - Moji nohu!
Přísahám, tak to je!
Nejdřív tam bylo „zalíbit“, aby se to rýmovalo.
Ale nějak se mi tam zatoulalo „přiblížit“.
Byl to verš a zkazil jsem to.
No výborně!
- Políbit! - Políbit!
Opravdu, já...
Sedněte si! Nezapomeňte na ducha.
Nechoď z kruhu!
- Co to zase bylo? - Výstřel.
- Ano... Už to začíná. - Co?
První rána. Pak druhá...
A nepolíbená při třetí ráně...
- Co? - Duch! Je to jasný jako facka.
- Podívej se, co to bylo. - A duch?
- Běž? Jsi přitroublý? - A co ten výstřel?
- Běž! Víš, kdo to je! - Určitě?
Podívej se, jestli nemáme víc soli!
- Kam jde? - Zůstaň!
- Jdu s ním! - Zůstaň tady.
On si poradí.
Poradíš si?
Tady, zůstaň tady. Je to riskantní.
Bože na nebesích, co tady děláš?
Šéfíku, máš být na jarmarku!
- Šéfe! - Hajzl...
- To zlo a nenávist, co v sobě má... - Kdo?
Já vím kdo.
Myslí si, že jsem hlupák a že mi to nedojde?
- Můžu... - Myslel si, že nic neudělám?
Viděl jsem ho kouskem oka a sledoval ho...
Vzal jsem kolo a pušku a dojel jsem sem.
Tohle je jediná cesta.
Do města se dá jet jen kolem našeho ovčince.
Auto bylo zase opřený o plot, jako by se vůbec nehnulo.
Myslel jsem, že se zadusím zlostí. Popadl jsem pušku...
- A vystřelil. - To byl ten výstřel?
- Jo. - A ty....
Jen jsem ho postřelil do nohy.
Neměl jsem mušku. Jinak bych ho střelil do zadku.
Šéfe... nech si poradit. Posadíme a popřemýšlíme...
Zajdu do auta pro cíga.
Hemží se to tam duchy. Posaď se!
Vážně? Chuť na cigaretu mě zabije. Takže...
Jdu ho zabít.
Ducha? Není už mrtvý?
Je! Teď už jen kolík do srdce.
- Zůstaňte tady! - Žádný strach.
Nevkročí do kruhu ze soli. Hned jsem zpátky.
Přestávám kouřit.
Minteoane!
Kamaráde!
Hej!
Minteoan!
- Buď zticha! - Vyděsil jsi mě!
- Ticho! Zabije mě! - Kdo?
Minteoan!
- Jo? - Jo!
Teď...
Má teď.... Horicu.
Horica mu sebral pušku a Minteoan mu ji pak zase vzal.
A teď mě chce zabít, za to, že jsem chtěl jít dolů.
- Jo? - Jo! Byl jsem ve vesnici?
Byl?
- V klidu! - Kámo! Byl jsi ve vesnici!
- Pamatuješ? - Ne.
Vrátil ses a strašně jste se začali s Minteoanem hádat.
S Horicou jsme zasáhli. Bránili jsme tě!
Ale několikrát tě praštil palicí po hlavě.
A řkl, že tě zastřelí. Myslel jsem, že si dělá srandu.
On si ale srandu vůbec nedělá!
Ticho! Uslyší nás!
No tak!
- Pojď! - Počkej!
- Počkej Tico! - Co je?
- Políbil jsem někoho? - Kde?
- Ve vesnici. - Ne. Pojďme.
Víš, že mám tvoji fotku?
- Gratuluji. - S autogramem.
Byla jsem v prváku.
Ptala jsi se na studenty, kteří prodávali drogy.
Víš, co jsi na tu fotku napsala?
Něco, díky čemu ses rozhodla
stát se žurnalistou?
Napsala jsi: „Vš nejlepší, Doina Poenaru“.
„Vš nejlepší“?
Spěchala jsi a vynechala jsi „e“
Máš pravdu. Díky tobě jsem se stala žurnalistou.
Abych nebyla jako ty.
Má to nějakou pointu, nebo mě chceš jen nasrat?
Má. V redakci se tě chtějí zbavit,
ne, že bys dělala něco špatně, nebo, že jsi stará.
Ale proto, už do toho nedáváš srdce.
A tohle jsi zaslechla zpod stola šáfa?
Ty jsi...
Snažila jsem se ti něco vysvětlit.
Myslíš si, že nevím, co děláš?
Že je tu natáčíš, abys ses jim mohla smát?
Další dokument o tom, jak jsou některý lidi hloupí,
zatímco ty jsi strašně chytrá. Dříve jsi točila
o lidech s opravdovými problémy. O důležitých věcech.
Teď se jen vysmíváš obyčejný lidem. Prostě nechápu proč!
Byla jsi se mnou celý rok k ničemu.
Namísto, aby ses učila, tak jsi mě kritizovala.
Myslíš si, že dáš srdce do všeho,
Každý den, každou minutu?
Víš, co to je investovat rok a půl do filmu
o lidech, kteří žijí na smetišti?
O lidech bez vody, bez základní hygieny, bez dokladů...
Nemůžou hlasovat, tak se nepočítají.
Slíbíš jim, že o nich dáš světu vědět a pomůžeš jim,
jen, aby to šéf zatrhl
jen proto, že je teď u moci někdo jiný.
Víš, co to je znepřátelit si starostu a městskou radu,
protože jsi chtěla odhalit zkorumpované kontrakty?
A dostávat každý den výhrůžné zprávy?
A když je ukážeš šéfredaktorovi... tak tě za to vyhodí.
A pak přijdeš domů...
Kde doufáš, že najdeš trochu klidu...
A najdeš chlapa se sbalenými kufry,
protože už má dost života v takových hovnech.
Uvidíš, jak do toho budeš dávat srdce.
Já chci jen udělat svoji práci a dostat zaplaceno.
Promiň, že tenhle svět nespasím.
A je podle tebe fér dělat si srandu z těchto lidí?
Děláš předčasné závěry. Z nikoho si srandu nedělám.
Tuhle historku, i když jsem jí nejdřív nevěřila,
stojí za to zdokumentovat.
S tou dnešní střílečkou... Opravdu si myslím, že můžu začít znovu.
Zase něco dělat, dát do toho srdce.
Možná jsme tu měly být.
Možná tohle mystické místo je můj nový směr.
Co děláš?
Vezmu kameru a budeme sledovat Ticu.
Poslyš... Přineseš taky pár cigaret?
Jo, přinesu.
- Kam mě vedeš? - Šš! Uvidí nás!
- Nechám tě tady... - Kde?
Tady. Neboj se. Nechám tě tady v té díře.
Tady budeš dřepět. Schovaný. A já obrátím Minteoana.
Až budeš v bezpečí, přijdu a půjdeme na policii.
- Fajn. Počkej! - Co?
- Kámo... - Co je?
- Vy dva jste moc dobří bratři. - To jsme.
- Moc dobří bratři. - To jsme.
- Děkuji. - Dobře.
Zůstaň tady. Běž tam, rychle.
- Počkej! - Co zase?
- Přinesl bys mi vodu? - Přinesu. Běž!
Běž! Ukryj se tam! A počkej tam!
- Mám tě rád! - Dobře!
Horico!
- Slyšel jsem někoho křičet. - To se ti zdálo.
Kdo by to mohl být? Ten zloděj? „Tady jsem Miteoane! Zastřel mě!“
- Křičel jsi? - Jo.
Myslíš, že já jsem blázen? Co tu děláš?
- Nechal jsi všechny ty ovce bez dozoru? - Ne. Bica je hlídá.
Co děláš s tou puškou?
Někdo na jarmarku ukradl Minteoanovi auto...
- Ticho! - Někdo mu ukradl auto a...
A přijel do ovčince ukrást ovce.
- Kdo? - Nevím.
Minteoan ho viděl a my ho teď hledáme.
Střelil ho. Půjdeme na policii.
- Už ho nehledejte. - Proč ne?
Dobře, hledejte! Myslím, že jsme ho viděl!
- Kde? - Šel dolů.
- Kulhal, chudák. - To je on!
- Musí to být on! - Kde byl?
Běž tady rovně... Běž! Najdeš ho.
Neblázni! Zakopneš a spadneš! Dávej pozor!
Přestaň řvát! Praštím tě tou puškou!
- Kam jdeš? - On postřelil Bicu!
U ovcí viděl Bicu.
Postřelil Bicu? Kde je teď?
- Ukryl jsem ho v lese. - Poslouchej...
Buď zticha! Uvidí, že máme tajemství.
Přinesl jsi mi vodu...
Ello! Postav sem kameru. Uděláme tu pár záběrů.
Zapomeň na to! Radši pojďme najít Ticu.
Zase pospícháš? Najdeme ho, neboj se.
Pojďme natočit tohle krásný světlo.
- Poslyš... - Jo...
Budu točit zleva doprava a pak pomalu nahoru?
Nevím, jak to myslíš.
Co to bylo?
To nebyl duch. To byl ďábel.
Jdu se podívat.
Pojď zpátky do kruhu!
- Co to bylo? - Nic. Je to tady.
- Ne. Jde to odtud. - To jsou ty holky.
Máš pravdu! Tudy!
- Chceš svoji bundu? - Jo.
Je strašná zima!
Díky.
Hej! Střelil jsi ho!
- Zůstaň tam! - Střelil jsi ho!
Střelil jsme ho?
Zatím jsme slyšely dvě rány?
Ó můj...
Bico! Jsi to ty?
Jo!
- Zase tě postřelil? - Co?
- Zase tě postřelil? - Co? Ne!
Jo, postřelil. Zůstaň tady než se vrátím.
- Jo. Hej! Vodu! - Přines mu vodu.
Ukryj se tady! Zamaskuj se!
Mám vás rád chlapi!
Kterého z nich bys políbila, aby ses zachránila?
Teď bych políbila i psa.
A co když se za ně provdáme?
Nevím.
Musíme být uvnitř kruhu.
Pokud budeme uvnitř, jsme chráněny.
Jo, budeme uvnitř kruhu.
- Jak je mu? - Je mrtvý.
- Mrtvý! chci ho vidět. - Ne!
Rozstřelil jsi mu mozek.
Nechtěl jsem!
- Hej.. Uklidni se, v klidu. - Jak jsem...
Minteoane! Ticho! Řeknu ti, co uděláš.
Běž do hospody ve vesnici, pij a roztoč to tam.
Aby tě tam všichni viděli.
A pak řvi v plných plic, že jdeš domů.
Aby jsi měl „alibibi“.
My ho tady pohřbíme. A nikdo se o tom nedozví.
Nechtěl jsem!
Minteoane! Uklidni se! Ráno přijdeš,
jako by se nic nestalo. Jasný? Běž! Rychle.
- Co jsem to udělal? - Nic jsi neudělal. Běž!
Co jsem to udělal? Nechtěl jsem!
Minteoane! Tak jsi ho zabil. No a? Všichni jednou umřeme. Běž!
- Nechtěl jsem! - Dávej pozor, aby nešel do ovčince.
- Dej mi tu pušku. - Vezmi si ji! Běž!
- Kámo! - Co?
- Co znamená „alibibi“? - Do toho ti nic není.
Běž a přines mu vodu!
Co kdyby jsme se políbily?
Ty a já?
- Radši ten kruh. - Radši buďme v kruhu, jo.
Odešel. Díky Bohu. Ty holky jsou vyděšený na smrt.
Připraveny. Jsme zpátky ve hře.
Ale co řekneme Mintoanovi o autě?
Sejde na tom, když je políbíme před úsvitem?
Bohatý holky z Bukurešti! Poslyš... Rychle do kůlny.
Pak přijdeš, že už nemáme sůl.
- Sůl a co ještě? - Už nic.
Ještě něco. Sůl a ještě něco.
Jo! To. Běž!
- Duch mě přemohl! - Duch?!
- Ano! - Pořád tady je?
Jo... Je to pěkný hajzl.
Hledal jsem všude sůl. Ale nikde nic!
- Co budeme dělat? - Pojď do kruhu. Rychle.
- Bolí tě rameno? - Jo.
- Co to děláš? - Co dělám?
- Vím, co děláš. Přestaň! - Zastav mě.
Koukáš po mým!
Jo! Lepší ten, co se bije s duchy,
než ten ňouma, co hledá půl hodiny sůl
a vrátí se s prázdnou.
Ten je můj! Mě držel celý den v náručí!
Jo? To uvidíme.
Taky mě to bolí. Mohla bys...
Doina ti udělá masáž.
- Kdokoli. Doino! Hej, Doino! - Děláš mu to ještě horší.
Vykloubené rameno se musí nahodit, ne masírovat.
Máš pravdu. Ukaž...
Doino! Hej, Doino!
Bicuto!
- To je... - Vypadá jako...
- To je náš bráška... - Duch, kterého jsme natočily.
Natočily? On není herec!
Ello... Podívej se na kameru.
- Kdyby jenom... - Vodu...
- Co? - Vodu...
To jsem si měl pamatovat! Sůl a vodu!
- Byly to dvě věci! - No...
Tohle je náš bráška. Je nemocný.
Táta ho chtěl dát vlkům.
Vzali jsme ho a staráme se o něj.
Doino...
Pojď se podívat.
Přehraj to znovu.
- Minteoan se právě vrátil. - Ptal se na Bicu?
Řekl jsem mu, že je u vody.
Postarej se o něj.
Jestli je tu uvidí, vezme je dolů.
To auto jsme rozbili zbytečně.
A už sem nikdy žádná ženská nepřijde.
- Kam je vedeš? - Do lesa.
Leontýno, to jsi ty?
Bože!
Pojď jim říct pravdu, dokud je čas.
Řekl jsem, že je brácha!
A že ho náš táta chtěl dát vlkům?!
Pojďme jim říct pravdu!
Ty jsi nás jen dostal do spousty sraček...
No...
Ano!
Možná to jsou jen báchorky...
A tohle setkání mohlo být jen náhoda.
Ale nevím proč tady, v Rachitele,
muž a žena, kteří se políbí na Den vlny se vezmou.
Není to moje překvapení?
Šéfe...
- Co? - Bravo, Bicuto.
Jsem rád, že aspoň tys to zvládl.
Překlad titulků: Zuzana Maklakowska