Traducerea: Dappon (dappon1959.wordpress.com)
De câte ori te-ai eschivat când te-au căutat cei de la Agenţia de Mediu?
Într-o zi, poate două...
De trei ori! Te-ai învârtit, prietene. De trei ori!
Ce eşti tu? Mecanic sau inginer NASA? Acum ascultă-mă...
Ţi-am spus că n-a mai avut de-a face cu Lamborghini până acum.
Nu-mi spune pentru că nu te mai ascult!
Domnule, eu cred cu tărie că e necesar.
O să-l aburesc pe investitorul meu care e foarte înţelegător. Îi datorez 200 de mii.
Vreau să spun MII, prietene. Toţi banii mei sunt în maşinile astea,
şi dacă nu-mi scot banii, sunt terminat. Ai priceput asta?
Trebuie să înţelegeţi situaţia noastră...
Mă doare-n cot de problemele tale. Mie îmi suflă în ceafă cămătarii.
Puteau să-mi ia afacerea cu maşini încă de acum 11 zile.
A trebuit să-i ţin în frâu cu biciul...
Vă înţeleg. Ştiu că livrarea este mult întârziată...
A dracului Agenţie de Mediu! Toată lumea se îneacă cu smog
şi ei vor să îndrepte lucrurile scoţându-mi cele patru maşini ale mele de pe şosea!
Babbitt Collectibles.
Ai încercat cu bani gheaţă? Cât câştigă ăştia de la Agenţie?
- Charlie... Domnul Wyatt. - Wyatt?
Dacă nu primeşte banii până la 5.30, vine şi-şi ia toate maşinile.
Te sun eu mai târziu.
Spune-i că m-ai văzut miercuri cu ochii tăi semnând cecul şi dându-l curierului.
Haide, haide, am nevoie să spui asta. Haide!
Nu pot face asta, domnule, până nu vorbesc cu domnul Babbitt.
Numărul lui? Nu, acum e pe drum.
- Vrea să-l suni imediat... - Charlie...
Spune-i că sunt în Barbados, să lase un număr de telefon.
- Charlie! - Ce e, Lenny? Sunt aici, vorbeşte!
Domnul Bateman bate în retragere în legătură cu maşina. La fel domnul Webb.
Vor avansul înapoi! Cumpără două maşini de la Valley.
Spune-i că eram pe cealaltă linie şi că maşinile tocmai au trecut de Agenţie.
- Eşti atent la ce-ţi spun? - Da, sunt, sunt. Ascult.
Spune-le că fac reducere de 5 mii pentru că au fost înţelegători. Ai înţeles?
- Eşti sigur c-ai înţeles? - Am înţeles!
Domnul Bateman? Era domnul Babbitt pe cealaltă linie, da...
Maşinile trec pe la Agenţie...
Ce tot spun? Maşinile au trecut de Agenţie.
Chiar acum aşteptăm actele.
Pentru că aţi avut atâta răbdare,
vom face o reducere de 5000 de dolari pentru fiecare maşină.
Ei bine, da, într-adevăr, apreciem răbdarea dumneavoastră.
Bine, mulţumesc. Mulţumesc...
Eşti pregătită pentru Palm Springs?
Charlie, tot mai vrei să mergi, cu toate astea pe cap?
Suntem la câteva secunde de încheierea afacerii.
750.000! Nu-i rău, pentru câteva telefoane, nu?
- Nu-i deloc rău. - Ştii unde ne găseşti, nu, Lenny?
Da... Totul este sub control.
Ascultă, nu vreau să cer prea mult,
dar ai putea să spui şi tu 10 sau 12 cuvinte înainte să ajungem la hotel?
Consideră asta ca un preludiu.
Poţi să mă incluzi şi pe mine în unele gânduri ale tale?
Mă gândeam, doar... Nu mă gândeam la ceva special.
Poate vorbim despre asta, ca să facem un pic de conversaţie.
N-are niciun rost să vorbim despre asta. Nu mă gândesc la cine ştie ce.
Eu credeam că plec undeva, câteva zile, cu cineva. Poţi să spui c-am înnebunit.
- Bine, vrei să vorbim? Hai să vorbim... - Nu vreau să vorbesc!
Simt că mă excluzi din ce ţi se întâmplă. Despre asta voiam să vorbim.
E totuna, Susanna. Cum de revenim mereu la chestiile astea?
Nu ştiu... Nu ştiu de ce mai suport toate astea.
Ai vrut să mergi la Palm Springs şi mergem la Palm Springs!
Da, dar nu vreau să merg singură. Am fost...
Vrei să vorbim, hai să vorbim! Hai să vorbim...
Asta nu se poate numi discuţie, e...
- Da? - Charlie, aici Lenny.
De mult încerc să dau de tine.
M-a sunat domnul Mooney, avocatul tatălui tău. Încearcă să dea de tine.
Tatăl tău a murit, Charlie...
Charlie?
Îmi pare rău. Funeraliile sunt mâine, în Cincinnati.
A zis că ştii unde. Am numărul lui.
- Nu e nevoie. Altceva? - Nu, asta-i tot.
Ascultă, Charlie, dacă ai nevoie de ceva...
Îmi pare rău pentru week-end, scumpo.
Charlie, week-end-ul
Ţi-am spus că nu ne-am mai vorbit de mult unul cu celălalt.
Mama a murit când aveam 2 ani. El şi cu mine nu ne-am înţeles.
- Mergi la înmormântare? - Da.
Vin cu tine.
E foarte drăguţ din partea ta, dar n-are sens.
Vreau eu. Ăsta-i sensul.
Îmi pare rău, am uitat cu cine vorbeam.
...în amintirea noastră, admiraţia şi respectul pentru el
care a rezistat dincolo de anii trăiţi de el pe acest pământ.
Să-i urmăm exemplul în bucuria de a trăi,
în devotamentul faţă de familie şi compasiunea faţă de toţi.
Şi acum, cu speranţa în înviere,
Îţi încredinţăm Ţie sufletul prietenului nostru dispărut...
Mai trebuie să vedem testamentul în astă seară şi plecăm de-aici.
Sigur, o să vin cu tine, dacă vrei.
Cineva ar trebui să ude trandafirii. Se usucă.
Îmi amintesc maşina asta de când mă ştiu. Am condus-o însă o singură dată.
E un Buick Roadmaster decapotabil din 1949. S-au fabricat numai 8000 de exemplare.
Motor în opt. Fireball Eight.
Primul an de fabricaţie a transmisiei Dynaflow.
Îl ştiu cu ochii închişi.
Ai fost singurul lui copil.
Te-ai născut când avea... Cât, 45 de ani?
Probabil că n-a mai crezut că va avea vreodată un fiu.
Dar trebuia să te iubească.
Cred că exagerezi. Erai copilul lui, sânge din sângele lui.
Oricum, în fotografia asta nu arată ca un om care nu-şi iubeşte fiul.
- Ce faci? Pune-o jos! - Nu!
Pune-o jos...
- Vrei să auzi o poveste? O să-ţi spun. - Nu te enerva.
Îţi spun, copiii lui au fost decapotabila şi trandafirii ăia blestemaţi.
La maşină n-aveam voie. Zicea că e clasică şi că nu-i pentru copii.
În clasa a zecea aveam 16 ani şi am adus acasă un carnet plin de zece.
I-am spus: Acum pot să iau maşina să-i plimb pe băieţi în Buick?
A zis Nu... Atunci am furat cheile şi m-am strecurat afară.
- Ai luat-o fără să-ţi dea voie? - Da.
- De ce? - Pentru că o meritam.
Nimic din ce făceam nu era destul de bun pentru el. Nu înţelegi?
Eram pe Columbia Parkway, patru băieţi, când ne-au tras pe dreapta.
- Un accident... - Traşi pe dreapta...
- Cum, traşi pe dreapta? De poliţie? - Da, de poliţie.
Pot să termin?
A anunţat la poliţie că i s-a furat maşina, nu că fiul lui a luat maşina fără să ceară voie.
Pur şi simplu că i s-a furat.
La sediul poliţiei, tata i-a scos pe cauţiune pe băieţi. Pe mine m-a lăsat acolo două zile.
- Te-a lăsat la închisoare două zile? - Două zile.
Ţi-a fost frică?
Da, mi-a fost frică.
Am plecat de-acasă şi nu l-am mai văzut niciodată.
Charlie, suntem împreună de un an,
şi e prima oară când aud asta. E ciudat.
Cum ai putut să nu spui nimic?
Când eram mic şi-mi era frică, Rain Man venea si-mi cânta.
Rain cum?
Ştii tu, unul dintre prietenii imaginari din copilărie.
Cu el ce s-a întâmplat?
Nimic. Doar că m-am făcut mare.
Nu chiar aşa de mare.
Îmi amintesc de ziua când ai plecat de-acasă
plin de amărăciune şi de idealuri măreţe.
Crescut fără mamă, inima ta rece este de înţeles.
Refuzând să te prefaci că mă iubeşti sau că mă respecţi,
pot să iert aceste lucruri...
dar faptul că n-ai dat niciun semn de viaţă, un telefor, măcar,
m-a făcut să rămân fără fiu.
Îţi doresc tot ce mi-am dorit eu pentru tine. Îţi doresc numai binele.
Las fiului meu, Charles Babbitt, Buick-ul decapotabil.
Aceeaşi maşină care a pus capăt relaţiei noastre.
De asemenea, dreptul asupra tufelor mele premiate de trandafiri.
Fie să-i amintească de importanţa adevăratei valori şi a perfecţiunii.
Cât despre casa şi toate celelalte proprietăţi, vor fi puse sub custodie
conform cu prevederile documentului anexat.
Asta ce înseamnă, mai precis?
Înseamnă că averea în valoare de trei milioane de dolari după impozitare
intră într-un fond pentru un beneficiar desemnat în acest testament.
- Cine? Despre cine e vorba? - Mi-e teamă că nu pot să-ţi spun.
- Cine gestionează banii? Tu? - Nu... Un împuternicit.
Cum adică? Cum vine asta?
Iartă-mă, dar nu-ţi pot spune nimic.
Îmi pare rău, văd că eşti dezamăgit.
Dezamăgit? De ce aş fi dezamăgit? Am trandafirii, nu?
- Am o maşină veche, nu? Cum îi zice...? - Beneficiar.
Aşa, beneficiarul! El a primit 3 milioane de dolari, dar nu şi tufele de trandafiri.
- Eu am tufele de trandafiri! - Charles...
- Cine mai are asemenea trandafiri? - Nu trebuie să...
Să ce? Să fiu supărat? Să fiu supărat?
Dacă există un iad,
tatăl meu este acum în el şi se uită la noi prăpădindu-se de râs.
Tu ai vrea să fii fiul lui Sanford Babbitt? Cinci minute măcar...?
- Ai auzit ce zice în scrisoarea aia? - Da, domnule, am auzit.
Dar tu?
Nu... Repetă, pentru că nu-mi vine să-mi cred urechilor astea blestemate.
Te căutam.
Cum a mers?
Am primit ceea ce mă aşteptam.
Susanna, s-ar putea să dureze câteva minute.
Vă pot ajuta?
Da, cred că da. Am o problemă cu un fond... Frumos costum.
- Mulţumesc. - Tatăl meu a fost Sanford Babbitt...
Aici este Wallbrook?
Scuzaţi-mă... Aici e Wallbrook?
Scuzaţi-mă...
Dr. Bruner este într-o conferinţă. Aşteptaţi, vă rog, în biroul lui.
O să aşteptăm aici. Mulţumesc.
Nu-i frumos să ne băgăm nasul pe aici...
Succes la toţi trei. 20 de dolari vă asigură un start.
În ce film din 1980 a lăsat Goldie Hawn totul în urmă?
Scuzaţi-mă, vă rog. Vreau să mă uit la televizor.
După nepotul cărui preşedinte a fost numit Camp David?
- Eisenhower. - Încă cinci! Zece dolari mai mult decât Lisa.
Ce ţinea spadasinul în teaca lui?
Orice-ar zice, nu înţeleg care este rostul secretului.
Pacientul e o fostă prietenă de-a tatălui meu?
Domnule Babbitt, îl cunosc pe tatăl tău de când aveai doi ani.
Anul în care a murit mama.
Ascultă, eu sunt împuternicitul, dar spitalul nu primeşte nimic.
Îmi vine greu să cred. Putem discuta despre asta.
Am luat această însărcinare din loialitate faţă de tatăl tău.
Şi crezi că ar trebui să simt şi eu această loialitate?
Eu cred că te simţi frustrat de dreptul tău prin naştere
de către un om căruia îi era greu să-şi arate dragostea.
Cred că... Probabil că şi eu aş simţi acelaşi lucru.
Speram că mă poţi ajuta să înţeleg ce a făcut tatăl meu, pentru că
am şi eu nişte responsabilităţi şi trebuie să mi le îndeplinesc,
chiar dacă pentru asta ar trebui să lupt.
- E maşina prietenului meu, nu a ta. - Da...
Tati mă lăsa s-o conduc încet, pe autostradă. Sunt un şofer excelent.
Eşti sigur că era maşina asta?
Sunt 28 de mile în plus pe kilometraj, de săptămâna trecută.
- Ar trebui să fie mai mult de 28 de mile. - Vine prietenul meu.
Azi e luni. Eu conduc întotdeauna sâmbăta, niciodată lunea.
- Cine e ăsta? - A sărit înăuntru.
- Acum poate sări afară. - Sunt un şofer excelent.
Asta-i bine. Haide! N-am timp de prostii.
- De ce l-ai lăsat să se urce în maşină? - Spune că o conduce...
Scaunele erau din piele maro. Acum sunt roşii.
Într-adevăr, erau din piele maro.
- Cunoşti maşina asta? - Cunosc maşina asta.
- De unde cunoşti maşina asta? - Un Buick Roadmaster din 1949.
Motor în opt. Fireball Eight. O serie de numai 8095 de exemplare.
Tati mă lasă s-o conduc încet. Dar nu lunea. Categoric, nu lunea.
- Cine e tatăl tău? - Sanford Babbitt.
- Sanford Babbitt? - Beechcrest Street nr. 10961, Cincinnati, Ohio.
Asta e adresa mea... Cine-o fi tipul ăsta?
- Cine e mama ta? - Eleanor Babbitt.
- Eleanor?! - A murit în 5 ianuarie 1965...
Tu cine naiba eşti?
Stai puţin, unde te duci?
Mai sunt 13 minute până la Tribunalul Poporului.
- Stai puţin, vreau să te întreb ceva. - Ceea ce vezi este real.
Hei, cu tine vorbesc!
- Bruner, cine e tipul ăsta? - Raymond este fratele tău.
Fratele meu? Nu am nici un frate.
..şi disputa lor a fost rezolvată aici, la Tribunalul Poporului.
Tribunalul Poporului.
Tribunalul Poporului!
Bună, sunt Doug Llewellyn. Bine aţi venit la Tribunalul Poporului!
- Ce-i, e nebun? - Nu.
- Retardat? - Nu chiar.
- Nu-i nici nebun, nici retardat, dar e aici. - Este un autist.
- Ce-i aia? - Li se spune şi savanţi idioţi.
- Au anumite deficienţe şi anumite abilităţi. - Adică e retardat.
- Autist. De fapt, are toate funcţiile. - Asta ce înseamnă?
Handicapul lui diminuează informaţiile senzoriale şi procesarea lor.
- Vorbeşte pe limba mea... - Raymond are probleme de comunicare.
Nu se poate exprima şi nu-şi poate înţelege propriile emoţii.
- Şi după aia? - După aia, câinele l-a muşcat.
Am strigat la câinele meu...
Pentru Raymond există pericole peste tot.
Rutina, tabieturile... toate acestea îl protejează.
Tabieturi. Asta-i bună...
Lucrurile pe care le face de obicei, cum doarme, cum mănâncă,
cum merge la baie, cum, umblă, cum vorbeşte, totul!
Pentru el, orice întrerupere a rutinei este înfricoşătoare.
- De când e aici? - Eu am venit în 1960...
- El câţi ani are? - Avea 18 sau 20 de ani, trebuie să verific...
- De atâta timp eşti aici? - Atunci am început.
Eu aveam aproape trei ani şi ştiai că sunt fratele lui.
- Ce vrei să spui? - Ce vreau să spun? Ce naiba vreau să spun?
De ce nu mi-a spus nimeni că am un frate?
Şi ce-ai fi făcut?
Nu ştiu...
- El ştie câţi bani i-au fost lăsaţi? - Nu, nu înţelege noţiunea de bani.
Nu înţelege noţiunea de bani...
A moştenit trei milioane de dolari şi nu înţelege noţiunea de bani?
E al dracului de poetic, nu crezi?
Propriul meu tată...
CINE joacă primul? Vreau să spun CINE e la prima bază? CINE.
De ce face aşa?
Când e nervos, recită CINE e primul Îi ştii pe Abbott şi Costello?
Da. De ce?
De ce? Este modul lui de a reacţiona la faptul că-i atingi lucrurile.
- A memorat CINE e primul? - Da... Printre altele.
- Raymond... Ted Kluszevsky? - Kluszewski. Ted Kluszewski.
Big Klu, baza întâi.
- A jucat pentru Cincinnati. - A fost înlocuit de Dee Fondi.
Media loviturilor de 298 în toată viaţa...
- Toate cărţile astea... Citeşte? - Citeşte şi memorează tot ce prinde.
O, Vern... Oamenii ăştia o să stea aici toată ziua, Vern...
Asta nu e... Categoric, asta o vizită de week-end, Vern.
- Devine nerăbdător. E în regulă, Ray. - Vern...
- Asta e o vizită neanunţată. - Pune-le la loc, a zis să nu atingi cărţile!
- Nu atingi cărţile. - Îţi place Shakespeare, Ray?
Nu ştiu.
- Ai citit toate astea? - Nu ştiu.
- Nu ştii! Ai citit Macbeth? - Vern...
- Ai citit Hamlet? - Hei, Vern?
- Ai citit A douăsprezecea noapte? - Încetează!
- Da? - Da.
Ai citit poveştile din cartea asta,
şi nu ştii dacă ai citit cartea?
- Nu ştiu. - Nu ştii?
Mai bine pune-o la loc...
Nu ştii... Bine, Ray. Nu, linişteşte-te, n-am să...
N-am să mai ating nimic altceva.
E în regulă, Ray. E-n regulă, haide... Omul meu de bază.
Vern, omul meu de bază. Omul meu de bază, Vern. Da...
- Omul tău de bază. - Da, omul meu de bază.
Ţine... Uite-ţi cărţile de joc. Îmi pare rău, n-am ştiut unde vrei să le pun.
Iei medicamente după vreo reţetă?
Te place. Aşa arată el asta.
- Când l-am atins mai înainte, s-a tras. - Asta nu înseamnă nimic.
Pe mine nu m-a atins niciodată.
Şi îi sunt mai apropiat decât oricine altcineva. Îl ştiu de nouă ani.
Aşa e el.
Dacă aş pleca mâine din oraş fără să-mi iau rămas bun, nici n-ar observa.
N-ar observa dacă ai pleca?
Nu sunt sigur, dar nu cred că oamenii sunt pe primul plan pentru el.
Ray! Vrei să mergi la o plimbare? Ray?
Ray?
Poate să...? Ne poate auzi când e aşa?
Hei, omule... Vrei să-i arăţi fratelui tău raţele tale?
Desigur, mai sunt 27 de minute până la Pericol.
Nu-ţi face griji, te aducem imediat înapoi.
- De fapt, 26 de minute până la Pericol. - Te aducem imediat înapoi, da?
Nu fac asta! N-o fac!
În primul rând, tonul vocii e poruncitor...
Linişteşte-te. Raymond! Vreau să vorbesc cu Susanna între patru ochi.
- La revedere, Raymond. - Susanna! Stai puţin!
Mă întorc imediat. Nu, stai!
Stai acolo...
Nu, Raymond! Raymond! Raymond, aşteaptă acolo!
Stai nemişcat acolo, da? E bine.
Bine, o fac dacă îmi spui de ce. De ce...?
Ce?
De ce trebuie să iau maşina, să mă duca acolo
şi să te aştept la poartă? Te aştept de zile întregi. De ce?
Pentru Raymond. Maşina îl tulbură.
- De aia? - De aia...
Gata, Raymond...
La ce te uiţi, Raymod?
- Ray, raţele sunt aici. La ce te uiţi? - Nu ştiu.
Ascultă... Tatăl nostru a murit săptămâna trecută. Ţi-au spus?
Nu ştiu.
Nu ştii dacă ţi-au spus, sau nu ştii ce înseamnă mort?
Asta înseamnă că s-a dus. E la cimitir. Vrei să mergem la cimitir să-l vezi?
Nu ştiu.
- Asta înseamnă poate? Poate că vrei? - Nu ştiu.
Eu locuiesc în Los Angeles.
M-am gândit că poate ai vrea să mergi în Los Angeles...
Să vezi cum... Să vezi cum joacă Dodgers.
- Nu astăzi joacă. - Nu trebuie să mergem azi.
Luni nu sunt programate jocuri.
Am crezut că vrei să mergi la Los Angeles să-l vezi pe Fernando Valenzuela.
Fernando Valenzuela e la aruncare miercuri.
- Miercuri e la aruncare? - Miercuri.
- N-am nimic de făcut miercuri. - Da, miercuri.
- Hai să mergem în L.A.! - Da.
Hai, Ray!
Desigur... Desigur, e drum lung până în California.
Categoric, eu nu pot să lipsesc mai mult de două ore.
Categoric, nu pot lipsi mai mult de două ore...
Oamenii, mulţimea ovaţionând, o să-ţi placă.
Categoric, două ore. Trebuie să mă întorc în două ore.
Apartamentul prezidenţial.
- Cina e la 6:30. - În camera lui Raymond.
- Uită-te ce cameră frumoasă... - Nu e camera mea. Categoric, nu!
- Numai noaptea asta. - Trebuie să mă întorc...
Puştiule, puştiule...
Suntem fraţi. Dr. Bruner vrea să stăm mai mult timp împreună.
Am budincă de tapioca la desert.
Da? Putem face rost de asta. Mai întâi să-l sun pe Lenny...
Categoric, asta nu e camera mea şi patul nu e unde trebuie.
- Categoric, asta nu e camera mea! - Dacă vrei, îl poţi muta.
- Unde vrei să fie patul? - Ar trebui să fie lângă fereastră.
Desigur, n-am cărţile mele. Nu sunt rafturi pentru cărţi.
Categoric, nu am cărţile...
Uite o carte... O carte mare de telefon, cu multe cuvinte.
Lenny... Răspunde, da, Lenny?
Am 200 de mii de dolari pe punctul de a ajunge la gunoi şi el nu răspunde!
Ce-o fi făcând? E ora 6:00, asta înseamnă 9:00 acolo, nu, Susanna?
- Acolo e 3:00. - La 6:30 e cina...
E ora 3:00 dimineaţa şi el nu răspunde la telefon?
Suc de portocale.
- O cutie şi un pai... - Bruner ţi-a spus să faci asta?
- N-are niciun sens. - Eu ştiu ce e bine pentru el.
O-o! V.E.R.N.
O, Doamne. Vrei să vezi ce face?
- Ray? - V.E.R.N.
- Ce e? - Ce se întâmplă?
E-n regulă, totul e-n regulă. Charlie, hai să-l ducem acasă. Hai!
N-a păţit nimic. Dă-i să mănânce. Ce ziceai că vrei, un hamburger?
Hamburger, Ray?
Noi mâncăm pizza cu pepperoni, luni seara.
- Pizza? Vă dă pizza la sanatoriu? - Desigur, luni seara e seara italiană.
- Biroul de Avocatură. - Da, dă-mi-l repede pe Stu.
Îmi pare rău, nu-i aici.
- Unde e? Am o problemă de legislaţie. - E plecat din oraş până mâine.
Bine, o să-l sun mâine.
- Categoric, nu. - Ne putem uita aici la TV.
Roata Norocului.
Uită-te la studioul ăsta plin de chestii strălucitoare,
premii fabuloase şi incitante...
Mii de dolari bani gheaţă...
Peste 150.000 de dolari care aşteaptă să fie câştigaţi
pe măsură ce prezentăm marele nostru bonus în bani gheaţă
la... Roata Norocului!
Camera 321. Aş dori o pizza mare.
- Cu pepperoni, da? - Nu vreau pepperoni.
Da, una mare, cu pepperoni. Cât durează?
Bere pentru două persoane, şi suc de portocale. Aveţi budincă de tapioca?
Atunci aduceţi ceva asemănător. Bine...
- Uite, Ray, ia asta. Mâncarea vine repede. - Da.
- Mă întorc imediat. - Da...
O să stau foarte mult aici. Foarte mult timp.
Categoric, am plecat de acasă. De capul meu...
Ce-a fost asta?
Cred că a intrat Raymond în cameră.
- Raymond, eşti aici? - Charlie Babbitt.
Ieşi afară... Ieşi afară!
- Hei! - Încetează!
- Isuse Cristoase... - Du-te cu el...
- Hai, Charlie, e fratele tău. - De ce?
Îi e teamă. Nu înţelege asta. Du-te. Du-te la el!
Raymond, ce făceai în camera mea?
- Raymond, ce făceai în camera mea? - Nu ştiu.
- Nu ştii ce făceai în camera mea? - Se auzeau zgomote.
Zgomote! Zgomotele alea nu sunt treaba ta, înţelegi?
Lasă cartea şi nu te mai purta ca un idiot. Culcă-te.
- Culcă-te! - E 10:51. Lumina se stinge la 11:00.
Avem reguli noi.
Nu mă asculţi! Nu mă asculţi...
- Despre ce vorbeşti? - Te-am rugat să te duci să-ţi ceri scuze.
- Te-ai dus acolo şi l-ai insultat iar. - Ce vrei să-i fac? Nu sunt maică-sa.
Charlie, eşti fratele lui. Fratele lui!
Ţi se spune că ai un frate şi nu văd nimic pe faţa ta.
- Nicio reacţie! Nu văd bucurie, nici altceva. - Uşurel, tu nu ştii prin ce trec.
Nu, nu ştiu prin ce treci. Şi nu ştiu pentru că tu nu-mi spui nimic.
- Îmi torni numai minciuni, numai minciuni! - Ce minciuni? Ce minciuni?
Ai spus că dr Bruner ţi-a cerut să-l aduci aici. E prea gogonată!
Ştiu asta, aşa că de ce nu-mi spui de l-ai adus aici?
- Pentru că-s supărat. - Numai de aia?
Pe tata!
Te-ai supărat pe tatăl tău şi l-ai adus pe Raymond aici. De ce?
- Nu ştiu de ce! Ei îl vor, iar el e la mine! - N-are sens.
- Raymond a primit totul iar eu nimic! - Cât?
- 3 milioane de dolari, până la ultimul penny. - Şi?
Şi o să-l ţin până când îmi primesc jumătatea mea. O merit!
Ce este? Susanna?
- Ia-o încet. - M-am săturat!
- Ce? Te-ai săturat? Cum adică, te-ai săturat? - Înseamnă că plec.
- Mă părăseşti... - Da.
Acum mă părăseşti? Am nevoie de tine!
- Am nevoie de tine! - Cum? Tu n-ai nevoie de nimeni.
Ce înseamnă asta? Ce?
- Linişteşte-te... Ce crimă am făcut? - Ce crimă? Te foloseşti de oameni.
Te foloseşti de Raymond, te foloseşti de mine, te foloseşti de toată lumea!
Mă folosesc de Raymond? Raymond, mă folosesc eu de tine?
- Da... - Taci!
El răspunde la o întrebare de acum o jumătate de oră.
La ce-i folosesc lui 3 milioane? O să stea acolo pentru tot restul vieţii!
Eu am nevoie de banii ăştia! Ştii bine că am nevoie!
Ai nevoie! Deci nu vezi că asta e ca un furt!
Şi ce-o să se întâmple cu Raymond?
Îl duc iar la Wallbrook sau altundeva!
Cu banii ăştia am să-l duc într-un loc mai bun.
- Care-i diferenţa? Pentru el e totuna. - Doar că tu o să ai banii lui!
- Banii lui... - Da.
A fost şi tatăl meu. Jumătatea mea unde e? Unde?
- L-ai răpit pe omul acesta. - Nu l-am răpit.
Ba da, l-ai răpit. - Nu l-am răpit, mi-am luat jumătatea.
- Charlie, eşti nebun. - E o trăsătură de familie.
Eşti udă! Aşa, udă leoarcă, vrei să pleci? Aşteaptă...
Tata mi-a făcut-o toată viaţa. Ce vrei de la mine?
- Ce vrei? - Să plec!
- Aşteaptă... - Bună dimineaţa.
- Cafea? - Da.
Sally Dibbs. Dibbs, Sally. 461-0192.
De unde-mi ştii numărul de telefon?
- De unde-l ştii? - Ai spus să citesc cartea de telefon.
Dibbs, Sally. 461-0192.
Îşi aminteşte tot felul de lucruri, lucruri mărunte, uneori.
Foarte isteţ, băieţi. Mă întorc imediat.
- Cum ai făcut asta...? Cum ai făcut asta? - Nu ştiu.
- Ai memorat toată cartea? - Nu.
- Ai luat-o de la început? - Da.
- Până unde ai ajuns? - G. Gottsaken. William Marshall Gottsaken.
- Ai memorat până la G? - Da, G.
- A, B, C, D, E, F, G? - G. Jumătate din G.
- E bine, Ray... - Da.
- Îmi place chestia asta. - Da.
Ţi-e foame?
- Da. Marţea mâncăm clătite. - Clătite? Sună bine.
Cu sirop de arţar.
- Cred şi eu. - Cred şi eu.
- Ce este, Ray? - Nu am scobitorile mele.
N-ai nevoie de scobitori.
A fost în regulă la hotel, cu pizza, dar aici mănânci cu furculiţa.
- Nu am scobitorile mele. - N-ai nevoie de ele.
Mănânci clătitele cu furculiţa.
N-am siropul meu de arţar şi nici scobitorile mele.
- Nu vezi clătitele? - Desigur, siropul de arţar nu e aici.
Când vine cu clătitele, o să aducă şi siropul de arţar.
Siropul de arţar trebuie să fie pe masă înainte de clătite.
- N-am comandat încă. - Dacă-l aduc după, categoric, va fi prea târziu.
Cum adică să fie prea târziu, Ray? N-am comandat încă.
O să stăm aici toată dimineaţa fără sirop şi fără scobitori...
Categoric, n-o să-mi mănânc clătitele fără...
Nu-mi face fiţe.
Nu mai te purta ca un nenorocit de retardat.
Ce faci? Ce scrii acolo?
Ce naiba e asta?
- Listă de injurii grave. Charlie Babbitt. - Da.
Injurii grave? Îţi baţi joc de mine?
Numărul 18 din 1988.
- Sucit, tras, şi lovit gâtul meu în 1988. - Sucit, tras, şi lovit gâtul meu în 1988?
- Dr. Bruner, aici Charlie Babbitt. - Unde eşti, băiete?
Ceea ce contează este cu cine sunt.
Trebuie să-l aduci înapoi, domnule Babbitt, înţelegi?
Sigur. Asta înseamnă 1.5 milioane. Îmi vreau jumătatea.
Raymond, nu pune mâna! E murdar.
Nu pot face asta, domnule Babbitt, ştii că nu pot.
Adu-l înapoi chiar acum! Locul lui e aici.
Sunt fratele lui. Nu e răpire, nu?
E un pacient internat la dorinţa lui. Nu asta e problema.
Aici se bucură de cea mai bună îngrijire.
Hai să terminăm cu prostiile astea! Am dreptul la averea tatei.
Dacă nu putem să ne-nţelegem, o să zbor cu el la Los Angeles,
o să-l înfund într-un sanatoriu de acolo
şi apoi ne putem bate pentru custodia lui.
Domnişoară, are nevoie de scobitori. Mulţumesc foarte mult.
Vrei să te judeci cu mine în instanţă? Gândeşte-te la asta...
Sau ne înţelegem acum?
N-ai idee...
Scobitori. Are nevoie de câteva scobitori. Puteţi să aduceţi câteva scobitori?
- Eu nu pot face nicio înţelegere. - Atunci ne vedem în instanţă.
Şi nota... Îmi pare rău de scobitori.
- 82, 82, 82. - 82 ce, Ray?
Scobitori.
Sunt mai mult de 82 de scobitori.
- 246 în total. - Păstrează restul...
Ray... Câte scobitori au fost acolo?
- 250. - Destul de aproape. Să mergem, Ray!
246.
Mai sunt 4 în cutie.
Desigur, trebuie să-mi iau rucsacul.
97-X, viitorul rock 'n' roll-ului!
97-X. Bam! Viitorul rock 'n' roll-ului!
- Hei, Ray... Ajunge. Schimbă canalul! - Bam. Viitorul rock 'n' roll-ului.
97-X. Bam! Viitorul rock 'n' roll-ului!
Lenny, nu-mi pasă ce crezi tu. Au spus ei asta?
- Mai mult! - Lenny, ascultă! Taci din gură, am necazuri.
Nu pot ajunge la maşini. Nu pot pune mâna pe bani. Înţelegi asta?
Împrumutul mi-a expirat!
Lenny, ascultă-mă... Ajung în L.A. în 3 ore, da?
Nu uita, Buick-ul este la terminalul principal. Asigură-te să ajungă la ei!
Bine, ne vedem în curând.
Raymond, să mergem! Haide.
Raymond! Ray! Să mergem! Haide!
- La ce te uitai? - Nu ştiu.
Nu ştii?
Ultimul anunţ pentru zborul 1559 spre Salt Lake City şi Los Angeles.
Acolo e un avion...
- Exact, toată lumea se grăbeşte, să mergem! - Călătoria cu avionul este primejdioasă.
Nu fi prost, e cea mai sigură din lume. O să-ţi placă foarte mult, crede-mă!
- Da... - Haide!
O, nu...
- Ray.. - Da...
Suntem în aeroport. Oamenii zboară cu avioanele! Tu ce crezi că facem noi aici?
În 1987 au fost 30 de accidente. Au fost, categoric, 211 de morţi.
- Avionul ăsta e foarte sigur, crede-mă! - Da...
Trebuie să ajung în L.A. şi nu am timp pentru prostiile astea.
- Nu ştiu. Nu ştiu... - Nu ştii?
Nu... Nu ştiu.
- Din cauza companiei aeriane? - Da.
E-n regulă. Bine.
Mai este un avion American...
Avionul American 625 s-a prăbuşit în 27 aprilie 1976.
- Nu trebuie să mergem cu American. - Alege altul.
Continental!
Continental s-a prăbuşit în 15 noiembrie 1987. 28 de decese.
- E foarte grav, Ray. - Da, e grav.
Trebuie să ajung în L.A.
Va trebui să ne urcăm în avionul acela, înţelegi?
- Da. - Trebuie să ne urcăm într-un avion.
- Da, ne urcăm în avion. - Da.
- Ăsta e... Delta. - Da.
Pleacă la miezul nopţii. Cum e Delta?
Delta s-a prăbuşit în 2 august 1985. Fii atent L-1011.
- Dallas-Fort Worth. Un vânt groaznic... - Toate companiile...
Toate liniile aeriene au înregistrat prăbuşiri din când în când.
- Asta nu înseamnă că nu sunt sigure. - Qantas.
- Cum? - Qantas nu s-a prăbuşit niciodată.
- Qantas? - Nu s-a prăbuşit niciodată.
- Asta... Asta o să mă ajute mult, Ray. - Da.
Deoarece Qantas nu zboară la L.A. din Cincinnati.
Ar trebui să ajungem la Melbourne în Australia, ca să zburăm la L.A.
M-ai auzit?
Capitala este Canberra. 16.2 milioane de locuitori.
- Să mergem! - Plaje foarte frumoase.
- Ne urcăm în nenorocitul ăla de avion. - Da...
Ray, Ray! N-o să luăm avionul ăla. E-n ordine. E-n ordine!
N-o să luăm avionul ăla.
- Linişteşte-te. - Da...
Eram supărat... N-o să luăm avionul ăla.
- N-o să zburăm, bine? - Nu zburăm.
Nu zburăm.
- Mă oboseşti, Ray. - Da.
O să încercăm să ajungem cu maşina la Los Angeles. Bine? Haide!
- Ray, haide! - Da.
- Haide! - Da. Nu zburăm.
Ţine-ţi rucsacul, n-o să luăm avionul ăla. Ia-ţi afurisitul ăsta de rucsac!
Nu zburăm.
- Mă omori, omule, asta faci, mă omori! - Nu zburăm.
Trebuia să fiu în L.A. în trei ore. Acum o să dureze trei zile.
Haide...
- Nu zburăm. - Nu zburăm.
Desigur, am Pericol. Categoric, la ora 5:00.
- Nu începe cu chestia asta, Ray. - Am Pericol la ora 5:00.
- Spune, 109... - Ia altă unitate pentru control.
- Da, e un... - Ray, treci în maşină!
Rămâi în maşină! Eşti nebun? Hai! O să ieşim de aici într-o clipă.
E-n regulă. Exact, ieşim de aici în câteva clipe. E bine. E bine, Ray.
- Ăla e un accident mortal. - Ray?
Nu avem nevoie de ajutor. Întoarce-te la maşină!
O clipă!
- Ray! - Du-te înapoi şi urcă-te în maşină!
- Da, domnule. - Urcaţi-vă în maşină!
Da, domnule. Stai acolo, la o parte, Raymond!
- Ray! Ascultă, Ray! Stai acolo! - Da.
Categoric, e trafic mare.
Prea multă muncă pentru 3 milioane. Ar trebui să-l las aici, pe autostradă.
Da, te aud. Te aud!
Vino în maşină, te rog...
Acum ce mai e, Ray? Ce mai e?
- E o autostradă periculoasă. - Şi cum o să ajung la L.A.?
Desigur, e periculos să conduci pe o autostradă interstatală.
Vrei să ieşim de pe autostradă?
- Asta te-ar face fericit? - Da.
Da? Atunci urcă în maşină şi o să ieşim de pe autostradă!
46.400 de bărbaţi şoferi au fost implicaţi, categoric, în accidente mortale.
Am o idee. O idee formidabilă!
Mergi în faţa maşinii până ieşim de aici,
apoi urci şi o luăm pe un drum mai puţin periculos, orice-ar putea însemna asta!
- Asta e o idee bună? - Da,
Hai, bate cinciul, Ray. E o idee grozavă bate cinciul!
Tipul ăsta e complet sărit.
Eu întreb: CINE e la prima bază? Ăsta e numele lui, CINE!
Atunci spune-mi, CINE? Tipul care e la prima bază, CINE!
CINE? Da. La urma urmei, omul merită. CINE nu merită?
Absolut. CINE e tipul de la prima bază.
Dar la a doua bază, CINE e? CINE este la prima!
- Urcă dracului în maşină. - Da, urc în maşină. Urc în maşină...
Desigur, trebuie să fiu în pat la ora 11.
La 11 se stinge lumina. Trebuie să mă uit la TV.
Mai sunt 19 minute până la ora 11. Trebuie să fiu în pat la ora 11.
Iar începi?
Nu zburăm, suntem pe un drum de rahat, trebuie să recuperez din timpul pierdut.
Trebuie să ajung la Los Angeles. Afacerea mea are nevoie de mine.
Categoric, trebuie să fiu în pat la ora 11. Se stinge lumina.
Uită de asta...
19 minute până la ora 11.
Asta-i bună. Nu ieşim când plouă... Sper că apreciezi asta.
Afacerea mea se duce de râpă. Ar fi trebuit să fiu în L.A.
În loc de asta, sunt în Honeymoon Motel, Bumble-rahat, Missouri,
pentru că tu nu ieşi din casă când plouă!
Asta te dă gata. Al dracului de ciudat...
Asta ce înseamnă? Veşti bune, veşti rele?
Am trecut de Transporturi, am picat la Mediu. Tot nu-mi pot lua banii.
Da, domnule, sunt blocat în Cincinnati de la înmormântare.
Familia mea este, nu mai e nevoie s-o spun, depăşită de situaţie.
Bine, mulţumesc... E un şoc, ca să nu spun mai mult.
Pot obţine o prelungire la împrumutul ăla? Doar câteva zile.
Mi-ar fi de mare ajutor.
Nu ieşim când plouă...
Ce? Lenny, am câştigat timp. Nu mă aşteptam...
Ceea ve vreau să faci tu acum...? Cât?
- Desigur, e 12:30. - Cum?
- Prânzul e la 12:30. - Ce vrei la prânz?
Miercurea avem crochete de peşte şi jeleu de lămâie ca desert.
Jeleu de lămâie... Mai vrei un suc de mere?
Suc de portocale.... Bine, e 12:31.
Trebuie să închid. Începe să se legene şi să geamă.
E-n regulă, acum...
Aici sunt patru crochete de peşte. Trebuie să fie opt.
Opt? Acum sunt opt...
Faci un duş, Ray? Ray...?
- Faci un duş, da? - Da.
La fel ca ploaia, te uzi puţin. Ce zici, Ray, ce zici?
Desigur, duşul e în baie.
Asta da, conversaţie...
Poezie britanică pentru 200, vă rog.
Shakespeare a scris peste 150 de poeme în această formă.
- Ce e un sonet? - Ce e un sonet?
Ultimul cuvânt în jurământul de credinţă?
Stu... Stu... În mod legal, Bruner n-a stabilit un tutore pentru Raymond?
Nu şi-a imaginat că cineva i-ar contesta autoritatea.
Hei, în acest caz, o să obţin custodia finală şi cele 3 milioane, nu?
Fixează data audierii pentru stabilirea custodiei.
Stu, vreau o dată fermă, şi o vreau repede!
N-a fost o înregistrare originală pentru că în cântecul original...
Lenny... Ea n-a venit? N-a sunat?
Dacă o vezi, spune-i să mă sune la numărul ăsta!
Uite. Studebaker 1957 Golden Hawk.
De la 0 la 60 în mai puţin de 8 secunde. 275 cai putere.
- Frumos. - Desigur, sunt un şofer excelent.
- Ştii să conduci? - Da.
- Când ai condus? - Când venea tata. Buick-ul
- Tata era în maşină? - Da.
- Te-a lăsat să conduci Buick-ul? - Da. Încet, pe autostradă.
Va trebui să conduci şi tu cândva.
Să nu mai pui niciodată mâna pe volan când conduc eu, m-ai auzit?
- Da. - M-ai auzit?
Desigur, nu am chiloţi.
- Ce? - Categoric, nu am chiloţi.
Ce tot spui acolo? Ţi-am dat o pereche curată de la mine.
Nu am chiloţi.
- Ţi-am spus să-i iei pe tine. Unde sunt? - În buzunarul de la haină.
- Unde? - Aici. Sunt prea strâmţi.
Nu sunt boxeri. Categoric, nu sunt boxeri.
- Şi ce mai contează? - Sunt Hanes măsura 32. Hanes măsura 32.
Pe chiloţii mei e scris numele meu. Scrie Raymond.
Bine, bine, o să-ţi cumpăr o pereche de boxeri de la un magazin.
Eu îmi iau chiloţii de la K-Mart, Cincinnati.
- Doar n-o să ne întoarcem în Cincinnati! - Oak Street nr 400.
Nu ne întoarcem în Cincinnati ca să-ţi cumperi tu boxeri!
- Sunt Oak & Burnett. K-Mart. - Ce-am spus, Ray? Ce ţi-am spus?
Mă auzi, ştiu că mă auzi! Nu mă prosteşti cu prostia asta!
- Ai tăi sunt strâmţi. - Ray, m-ai auzit ce ţi-am spus?
Taci!
Cincinnati e departe. Ne îndepărtăm de K-Mart.
Nu-i nevoie să mergi până-n Cincinnati pentru nişte chiloţi.
- De la K-Mart, Oak Street nr. 400. - Ţi-am spus că nu mergem în Cincinnati!
- Eu îmi iau chiloţii de la K-Mart. - Raymond, gata, m-ai auzit?
La naiba! La naiba!
Ce contează de unde-ţi iei chiloţii? Ce contează?!
Chiloţii sunt tot chiloţi, de oriunde-i cumperi. Din Cincinnati, sau din altă parte!
- K-Mart. - Ştii ce cred? Ştii ce cred eu?
Cred că autismul ăsta e un rahat mare.
Nu-mi poţi spune că n-ai deloc minte acolo, înăuntru.
Boxeri. Boxeri de la K-Mart.
Ăştia sunt Hanes măsura 32.
- Ai mei sunt boxeri. - Mă înnebuneşti.
Trebuie să ne oprim să găsim un psihiatru.
- Mă înnebuneşti. - De la K-Mart, Oak Street nr. 400.
Desigur, chiloţii tăi sunt pe autostradă.
Mare noroc să găsesc un psihiatru în oraşul ăsta!
Raymond?
MERGI!
STAI!
Hei, tu! Rahat cu ochi, mişcă-te!
Te mut eu de acolo, atunci...
Hei, amice... Hei, tu...
O să păţeşti ceva rău. Hei, mă auzi? Hei...
Hei, hei, e în regulă. Îmi pare rău, nu-i din oraş.
Raymond, haide...
- Îmi pare rău... - Trebuie să ajung la K-Mart.
Raymond! Raymond? Haide.
K-Mart, Oak Street nr. 400. Scria STAI!
- E stricat. - Scria STAI!
Categoric, trebuie să ajung la K-Mart. Oak & Burnett nr. 400.
A spus: Tinere, du-te spre Vest. Du-te spre Vest.
Aşa s-a dezvoltat ţara noastră, de la coasta de Est la coasta de Vest.
În acea perioadă,
a fost înfiinţat ceea ce cunoaştem sub numele de Pony Express.
Cu siguranţă, toţi aţi citit despre asta în istoria Statelor Unite.
Poate că n-am spus anii chiar exact,
dar ştiu istoria Statelor Unite...
E artist?
- Nu. E autist. - N-am auzit de asta...
Care e, mai exact, problema?
Trăieşte într-o lume a lui.
Îmi pare rău, dar ce are?
A fost o problemă să primim mail-ul...
Raymond, spune CINE e la prima bază!
CINE e la prima bază. CARE e la a doua.
Au pus la punct un program naţional
prin care un Pony Express va merge aproximativ 20 mile...
Ce-ar trebui să fac pentru el? Trebuie să fie ceva.
Nu sunt psihiatru,
dar creierul lui nu funcţionează ca la toţi oamenii.
Dă impresia unui om normal. Dacă te enervează, lasă-l în pace.
- Câteodată asta ajută. - O să-l trimit înapoi.
- Poftim? - Nimic, a fost o glumă.
Îmi spui că trebuie să mă obişnuiesc cu chestia asta?
Da, cam aşa e.
De curiozitate, are vreo abilitate deosebită?
Are o memorie foarte bună. Numără scobitori.
S-au împrăştiat nişte scobitori pe jos,
şi el le-a numărat în câteva secunde.
Ray...
- Raymond... - Da?
- Te pricepi la numere? - Da.
Vreau să încerc ceva.
- K-Mart, Oak Street nr. 400. - Ţi-am spus, după asta.
- Ray, putem încerca ceva? - Da.
Ştii cât fac 312...ori...123?
38376.
- Aşa e. - Ce?
- Are dreptate.. - Are dreptate?
Ray, cât fac 4343
ori 1234?
5359262.
- E un geniu. - Aşa e.
E un geniu!
Ray, ştii cât face radical din 2130?
46.15192304
- 2304. - Uimitor!
Da e uimitor. Ar trebui să lucreze pentru NASA, sau aşa ceva.
Dacă ai avea un dolar şi ai cheltui 50 de cenţi,
câţi bani ţi-ar mai rămâne?
Vreo 70.
- 70 de cenţi? - 70 de cenţi...
- Şi cam atât despre ideea cu NASA. - Să mergem la K-Mart...
Ray, după asta.
Ştii cât costă o bomboană?
- Vreo sută de dolari. - 100 de dolari?
- Da. - Ştii cât costă o maşină nouă?
Vreo sută de dolari.
E foarte ciudat. Mintea îi funcţionează foarte bine.
Majoritatea autiştilor nu pot vorbi şi nu pot comunica.
- Ray! - Da?
- Ştii ce înseamnă autist? - Da.
- Ştii cuvântul? - Da.
Eşti autist?
Nu cred...
Nu... Categoric, nu!
Lenny, taci din gură, lasă-mă să văd dacă înţelege asta.
- Nu e loc aici. - E 10 000 pentru fiecare maşină?
- E foarte aglomerat. - Ray, te rog. Numai o secundă.
Ce? Vor să instaleze sistem de injecţie, acum?
E o prostie.
Ce faci? Lasă asta aşa. Las-o aşa...
Da, o să coste 40 000 doar ca să întrunim condiţiile Agenţiei Mediului.
Dă-mi numărul. O să sun la magazinul de schimb.
- Categoric, astea sunt pixul şi cartea mea! - Să iei o carte nu e o insultă gravă.
Insultele grave sunt în cartea roşie. Aia e albastră.
Iartă-mă, mi-am pierdut inelul secret de decodare.
- Am notat. 45-45-1988. - E cartea mea. E pixul meu.
12 minute până la Wapner. Categoric, e foarte strâmt aici.
Strâmt... şi sigur. Nu se poate să ratezi petrecerea asta...
E o petrecere în cinstea ta, Ray.
Când ajungem la L.A. vom avea o mică audiere pentru custodie.
Ştii de ce o să ai o petrecere? Pentru că tu eşti omul de 3 milioane.
- O-o, pârţ. - Da, aştept...
Ai făcut pârţ, Ray? Fir-ar să fie, ai făcut pârţ?
- Cum suporţi asta? - Nu mă deranjează.
- Da, Ken? - 10 minute până la Wapner.
- Ken, aici Charlie Babbitt. - Închis în cutia asta fără televizor.
- Cum s-a putut întâmpla una ca asta? - Tribunalul Poporului începe la timp.
- 400.000 de dolari? - Sunt închis într-o cutie...
Ken, am o problemă aici. Te sun la următoarea oprire, da?
N-o să ajungem.
Ba da, ajungem, Ray. Doar să te linişteşti.
- Unde să găsesc eu un televizor? - Opt minute până la Wapner.
Haide, haide...
Nu vrei să intri să vezi emisiunea?
Vrei să vezi emisiunea? Atunci ascultă.
Nu se vede nicio altă fermă. Asta e, omule.
Dacă te porţi ciudat, nu intrăm. Mă asculţi?
- Da. - Vreau să arăţi normal, cât se poate de normal.
- Lasă mâinile jos. - Patru minute până la Wapner.
- Taci şi stai acolo. - Da.
Fără gălăgie şi lasă mâinile jos.
Bună ziua, doamnă. Sunt de la compania AC Nielsen.
- Nielsen? Audienţa TV? - Exact.
Sunteţi propuşi să deveniţi următoarea familie Nielsen de aici.
- Soţul meu nu e acasă... - Dacă veţi fi aleşi, veţi participa
la alcătuirea programelor de televiziune văzute de întreaga noastră naţiune
şi veţi primi un cec de 286 de dolari pe lună.
- El cine e? - Partenerul meu, domnul Bainbridge, care...
Asta e. Asta e, ai dat-o în bară! Ai ratat programul.
- S-a terminat! - Un minut până la Wapner.
Erai aproape acolo, Ray. Erai aproape acolo!
Ai fi avut totul.
Ei sunt înăuntru şi fac istorie şi drept, Ray.
- Ce se întâmplă acolo? - Îmi pare rău, doamnă. Am minţit
El e Raymond, fratele meu.
Dacă nu se uită la Tribunalul Poporului, face convulsii chiar aici, pe prispă.
Puteţi să mă ajutaţi, sau puteţi să staţi să să priviţi ce se întâmplă.
Nouă ne plac desenele animate. Se mulţumeşte cu asta?
...că vede unul din gemeni.
Era fără cămaşă. Celălalt avea.
Pentru mine, arată la fel...
- Tati! - Tati nu-i aici, dragă...
Vino aici... Aici, scumpule...
Harry, ajută-mă cu chestia asta...
Ştii cântecul ăsta?
- Mi-au anulat cardul de credit? Cât costă? - 20 de dolari, domnule.
- Nu mă mai întorc. Categoric, e un drum lung. - Încă două zile, Ray.
Da. CINE e la prima bază? CINE e la prima. CARE e la a doua.
Iar începi cu asta, Ray? Trebuie să faci aşa de fiecare dată?
CARE e numele lui. De CINE întrebi?
Nu te întreb, îţi spun, CINE e la prima bază. Te întreb pe tine.
- Ray! Ray, asta nu e... Nu e o ghicitoare. - Da. Atunci CINE e la prima bază?
N-o să ştii niciodată CINE e la prima bază pentru că CINE este!
Asta e o glumă, Ray.
Câteodată vine şi soţia lui. CINE vine?
E o comedie, omule.
Ai un prim om la prima bază?
E o obişnuinţă. Când faci aşa, nu eşti amuzant.
- Eşti echipa de comici Abbott & Abbott. - Da.
- Înţelegi ce-ţi spun? - Câteodată vine şi soţia lui. CINE vine?
- Ray... Ray n-o s-o rezolvi niciodată. - Da.
Şi ştii de ce? Pentru că e o ghicitoare, omule.
Dacă ai înţelege... Dacă ai înţelege că e amuzant,
s-ar putea să te faci mai bine.
Încă o dată. CARE e numele tipului de la prima bază?
Nu, CARE e numele tipului de la a doua bază.
Ai un om la prima bază?
Şi CINE joacă la prima? Da.
CINE joacă.
Atunci CINE joacă la prima bază pentru St. Louis?
CINE? Jucătorul CARE e la prima bază?
De ce mă întrebi pe mine? Ai un om la prima bază?
Bine, Ray. Haide, punem patul la fereastră.
Avem sucul tău de mere, luăm creioanele şi hârtia şi le punem pe masă.
- Ce e? Am uitat ceva? - Buletele de brânză.
- Aşa e, am uitat buletele de brânză. - Buletele de brânză....
Categoric, îmi trebuie pasta mea de dinţi împotriva tartrului.
- Am cumpărat acum vreo câteva zile. - Unde e pasta mea anti-tartru?
Ţii minte când ţi-a pus doctorul acela întrebări despre numere?
Da.
- Cum ai făcut? - Le-am văzut.
- Stai o clipă. Cum ai făcut? - Le-am văzut.
Raymond, pune chestia aia jos. Vreau să vorbesc cu tine.
Dacă am zis s-o laşi, o laşi! De ce trebuie să te porţi ca un idiot?
- Crezi că e nostim? - Rain Man e nostim. Are dinţi nostimi.
- Cum ai spus? - Dinţi nostimi.
Clăteşte-te...
De ce ai spus... De ce ai spus dinţi nostimi?
Tu ai spus dinţi nostimi, Rain Man nostim.
- Rain Man? Eu am spus Rain Man? - Da. Rain Man nostim.
Oare am încercat să spun Raymond şi a ieşit  Rain Man?
Da... Rain Man nostim.
Tu...? Tu eşti Rain Man?
- Cine a făcut poza asta? - Tati.
Şi ai locuit cu noi?
Da. Beechcrest Street nr. 10961, Cincinnati, Ohio.
- Când... Când ai plecat? - În 21 ianuarie, 1965. -
- Ţii tu minte asta? - Era joi. Foarte multă zăpadă afară.
18 centimetri de zăpadă în acea zi.
- Imediat după ce a murit mama. - Mama a murit în 5 ianuarie, 1965.
- Îţi aminteşti ziua în care ai plecat? - A fost rău, dintr-o dată.
- Ţii minte ziua aia? - Da.
Eu eram acolo? Unde eram eu?
Erai la geam. Mi-ai făcut cu mâna. Pa-pa, Rain Man.
- Deci tu... Tu erai cel care îmi cânta? - Da.
Ce cântai? Ce cântec era?
Ce cântai?
Avea doar 17 ani
şi ştii ce vreau să spun.
Iar felul în care arăta era inconfundabil.
Deci, cum aş fi putut să dansez cu altcineva,
când am văzut-o stând acolo?
- Îmi plăcea cum cântai? - Da.
- Cântam şi alte cântece cum ar fi Beatles? - Da.
Sperie rău! Sperie!
- Ce e? Ce înseamnă sperie rău? - Apa fierbinte arde copilul.
Apa!
Apa fierbinte arde copilul? Care copil? Eu? Eu?
- Da. - Încet, încet...
- Apa fierbinte arde copilul. - Nu sunt ars.
Nu sunt ars. Uită-te la mine... Te rog.
- Apa fierbinte arde copilul. - Te rog. Te rog.
Apa din cadă... Apa din cadă arde copilul.
- Nu sunt ars, omule. Nu sunt ars. - Da.
- Nu sunt ars... E în regulă. - Da.
E în regulă.
- Apoi a urmat Wallbrook. - De-asta te-au alungat...
S-au temut c-o să-mi faci rău.
Ce e? Ce?
Ce e, Ray?
Ce e?
- Haide! E ora 11, Ray, se stinge lumina. - Da.
Niciodată să nu-i faci rău lui Charlie Babbitt!
Niciodată, niciodată să nu-i faci rău lui Charlie Babbitt.
Aici, la capătul patului.
Hai, Ray...
Bună...
Nu ai închis. Înseamnă că suntem încă logodiţi?
Ascultă, eu...
Nu vreau să aud decât că nu s-a terminat. Vreau să spun...
Mi-e groază că s-a terminat.
Nu mă întreba în seara asta. Las-o până mâine.
- Asta e ceva la care nu sunt bun. - La multe lucruri nu eşti bun.
Te sun când mă întorc, bine?
- Pe curând. - Ciao.
De ce te uiţi la aia, Ray?
Dau 100 de dolari pe un televizor şi tu te uiţi la uscător.
Nu ştiu.
Crede-mă, la audiere va trebui să dovedim
că preferi să te uiţi la televizor, nu la uscător.
- Înţelegi? - Da.
- Mă asculţi? - Da.
- Închide-l când nu te uiţi. - Da.
Fără baterii, nu te poţi uita la Wapner.
Da. Cea roşie cade întotdeauna la fel.
De ce nu mă asculţi?
Nu mă asculţi deloc. Vrei să te întorci la Wallbrook?
Trebuie să dau un telefon.
- Da, Lenny, eu sunt... - Charlie, unde naiba ai fost?
- Aştept de trei ore. - Am avut ceva de făcut.
Charlie, avem necazuri serioase. Foarte serioase!
Ia-o încet. Ia-o încet, sunt în Tucumcari...
Au retras maşinile ca să acopere împrumutul.
Îşi vor avansurile înapoi. Toţi le vor! Sunt, 80.000, Charlie...
80.000... Nu-i am.
Trebuie să le dai banii înapoi, sau ieşim din afaceri.
- Ce să le spun? - Nu ştiu...
Ticălosule! Ticălosule!
Ar fi mai bine dacă m-ai lăsa să pun capota sus.
Nu e cazul să ne prăjim. Dă-ţi cu loţiunea asta, să nu te ardă soarele.
Ray? Vrei să pun capota sus?
- Categoric, îmi place cu capota jos. - Da. Ştiu asta.
- Dar nu vreau să te prăjeşti. - Da.
Categoric, când capota e...
Bine. Uşor, uşor. Eşti aproape gata.
- Bun. Acum, cum te simţi? - Foarte lipicios.
Aproape a ajuns la a treia bază.
La naiba, a ţinut mingea puţin cam prea mult.
Să ne mai uităm o dată.
- Treadwell joacă bine pe dreapta. - Ţine bine mingea.
Bun, uite-l pe Davis!
Da, pare s-o ţină puţin cam mult.
Pierde orice şansă de a juca pe Bremley...
- Nu vrei să mă scuteşti de data asta? - Nu pot.
Ray, opreşte-te!
Pentru că femeile singure sunt amante bune...
J-7.
- K-7? Ce-i asta? - J-7.
Ce e J-7?
- Ce e J-7? Cântecul? Cântecul e J-7? - Da.
Femeile singure sunt amante bune.
- Uită-te aici... Nu, Raymond, aici. - Da.
18 roţi şi o duzină de trandafiri.
- Ce număr e? - E-5.
Inimă înşelătoare, Hank Williams.
Inima ta înşelătoare, Hank Williams Jr. D-1.
Lună melancolică în Kentucky, Bill Monroe.
Şi Bluegrass Boys. T-5.
- Câte scobitori au căzut din cutia aia? - 246.
- Da... - 246.
- Eşti atent? - Da.
- Te uiţi? - Da.
- Vezi asta, Ray? - Cad pe jos.
Bine. Acum, ce... Ce mi-a rămas în mână?
Doi valeţi, un 8, un popă, un 6...
- Doi aşi, un 10, un 9, un 5. - Un 5...
Eşti minunat, omule.
- Sunt un şofer excelent. - Nu poţi conduce acum.
Ascultă, e foarte important. Când au rămas mulţi de 10, e bine pentru noi.
- Repetă: Decarii sunt buni. - Decarii sunt buni.
- Bine. Şi o să pariezi... - Un jeton dacă e rău, două dacă e bine.
Corect. Două dacă e bine, Ray.
Acum, cazinourile au reguli interne.
- Da... - Prima e că nu le place să piardă.
Aşa că, niciodată, niciodată să nu laşi să se vadă că tu numeri cărţile.
E o greşeală capitală. Mă asculţi? E foarte, foarte important.
- Da. Număratul... Număratul e rău. - Da, număratul e rău.
Pot să conduc încet pe autostradă.
Aşa e, Ray, poţi să conduci încet oriunde vrei.
Sunt un şofer excelent.
Domnule Morgan, vă rog ridicaţi receptorul telefonului din holul hotelului.
Raymond...
- Rain Man! - Da...
- Hai să jucăm cărţi! - Da.
Vrei una?
- Nu. Ai deja 18. - Vreau una.
- Domnule, aveţi 18. - Nu vrea.
Dă-mi una...
- Dau una la 18. - Nu vrea...
- Dă-mi, dă-mi! - Nu!
- Aveam un 10. Aveam nevoie de dama aia. - N-o pot lua.
- Domnule, vă rog să nu atingeţi cărţile. - Am nevoie de o damă, Ray.
Mai sunt multe.
- Mai sunt multe? - Multe, multe.
Stai aşa.... Stai aşa o clipă!
O să dublez miza.
- Da! - Da, domnule, o să vă placă oraşul ăsta.
- M-am pornit, Nick. - Aşa se pare.
- Pariem una sau două? - Două.
- Care e secretul vostru, băieţi? - Trişăm.
Aici Sam... Înregistrează masa 47.
- În jur de 85.000. - 85.000?
- Ai sunat să pună ochiul din cer? - A sunat Sam.
Bine, preiau eu.
Vă merge bine. Mă bucur pentru dumneavoastră, domnule.
- Ce vezi? - Nu prinde toată cartea.
- Nu văd niciun calculator. - Ceva nu-i în regulă.
Nimeni nu poate număra în şase pachete.
Stai. Ne oprim aici...
Fii cu ochii pe jetoanele mele. Mă întorc într-o clipă.
- Ce faci? Suntem la mijlocul donei. - Nu poţi să pleci în timpul jocului. Ray!
- Fraţii Babbitt dau lovitura în Vegas! - Roata Norocului.
Cleopatra şi Cesar pot să aştepte. Hai, Ray...
- Uită-te la chestia asta minunată... - Da, 20.
- 20? - Da.
- Va nimeri la 20? - Da, 20. Categoric, 20!
3000 de dolari pe 20.
- Categoric, 20. - Categoric?
- Nu e punctul tău tare, Ray. - Da.
- Am pierdut 3000 de dolari. - Da.
Sunt 3000 pe care i-am pierdut. Haide...
- Nu! Nu... Uşor, nu începe să te legeni. - Da.
- Poate jucăm mai târziu... - Da.
- Lasă-mă să iau banii. - Da. Banii.
M-ai întristat, Ray.
20...
Am câştigat uşor 86.000 de dolari şi ceva mărunţiş.
- Corect, Ray? - 86500.
Avem bani ca să ne recuperăm maşinile, şi datorez...
- Cât îmi trebuie ca să iau Rolex-ul înapoi? - 3500... În şase luni.
3500 de dolari... Camera asta e gratuită...
Sunt liber şi curat. O să sărbătoresc cu un pipi.
Nu pleca, Raymond! Până mă întorc, semaforul arată STAI!.
- STAI! - STAI!
Cauţi companie?
- Da? - Nu ştiu.
- Cum te cheamă? - Raymond.
Me mine mă cheamă Iris.
- Raymond, mă placi? - Nu ştiu.
Nu ştii?
Dacă mi-ai da o întâlnire, ai şti. De ce să nu ne cunoaştem mai bine?
Să ne cunoaştem mai bine...
N-are bani, scumpo.
Nu-i nicio problemă, dulceaţă, stam doar, de vorbă.
Da, doar vorbeam.
- Hai să mergem. Ce faci? - Ne cunoaştem mai bine.
Vorbim, doar...
- Ce cameră? Îl aduc eu. - Bine.
Asta vrei? Să stai aici şi să vă cunoaşteţi mai bine?
Da. Să ne cunoaştem mai bine. Doar vorbim.
- O să fie interesant. - Da.
- Sunt aici dacă e cazul. - Da.
Se pare că nu mă place. Cine e?
- E fratele meu. Suntem împreună. - E prea tânăr ca să-ţi fie frate.
S-a născut în 12 august, 1962. Era într-o duminică.
Şi ce anume faceţi voi aici?
- Numărăm cărţi. - Număraţi cărţi?
Numărăm cărţi.
- Numărăm cărţi. - Ce altceva mai faceţi?
- Numărăm cărţi. - Ştiu că număraţi cărţi. Şi altceva?
Iei medicamente după reţetă?
Uite ce e... Eu am plecat.
- La ce oră e întâlnirea? - Mai târziu.
- La ce oră e întâlnirea? - La 10.
Trebuie să fiu în pat la 11. Lumina se stinge la 11.
La ora 10 cu schimbarea de oră.
- La 10? - La ora 10 cu schimbarea de oră.
- Îţi place, Ray? Crezi că e drăguţă? - Da. E foarte strălucitoare.
- Categoric. E foarte strălucitoare. - Foarte strălucitoare
Ai făcut o treabă bună în costumul ăsta. Nici nu-ţi dai seama. Îţi place?
Nu e K-Mart.
Cum se poate să nu-ţi placă costumul? Arăţi fantastic, Ray.
- Cum de nu-ţi place? - Nu e un costum K-Mart.
- Să-ţi spun un secret, Ray. - Da.
- K-Mart pute, da? - Da.
Priveşte, Ray... Apartamentul High rollers.
E pentru tine! Ai mai văzut vreodată cameră ca asta?
Ce e? Ray, nici măcar nu te uiţi!
- Da. Pat. - Ăsta e patul tău.
L-am pus la fereastră, cum îţi place ţie.
- Categoric, la fereastră. - Hai, sus!
- Cum îţi place ţie. - Da...
Uită-te la tine... Şi toate luminile alea. Acum eşti domnul Las Vegas.
Ce zici?
Multe lumini. Foarte strălucitor. Foarte pâlpâitor.
Astăzi am câştigat o grămadă de bani, Ray! O grămadă de bani!
Nu-i mai socotim pe ăia 3000 pe care i-am aruncat la Roata norocului.
Da, Roata... roata norocului.
Îmi pare rău pentru chestia aia. M-am lăsat dus de val...
- M-am cam înfierbântat. - Da...
Vreau să spun că-mi pare rău şi vreau să ştii asta.
Îmi cer scuze....
M-am lăsat dus de val pentru bani... Am fost cam lacom.
- Vrei să spui ceva? - Da, mă întâlnesc cu Iris la ora 10.
Pentru că... Trebuie să-ţi mulţumesc, omule.
Ai reuşit! Ai reuşit!
Mi-ai salvat pielea. Acum sunt... gata de drum!
Trebuie să mă întâlnesc cu Iris la bar, la ora 10.
Da, Iris, ăsta e numele ei. O întâlnire importantă, o să mergem să dansăm.
Da, o să dansăm. Trebuie să mă întâlnesc cu Iris înainte să dansăm.
- Ştii să dansezi? - Nu ştiu.
- Ar trebui să înveţi odată. - Da. Trebuie să învăţ
să dansez pentru întâlnire.
- Trebuie să învăţ să dansez pentru întâlnire. - Eu glumeam...
- Nu trebuie neapărat să dansezi acum. - Trebuie să învăţ să dansez.
- Categoric, acum. - Ray, nu trebuie neapărat să dansezi.
Ascultă, o să te-nvăţ, odată, să dansezi, bine?
- Categoric, trebuie. - Nu va trebui să dansezi.
Categoric, trebuie să învăţ să dansez pentru întâlnire.
- Bine, Ray. E greşeala mea. - Până la ora 10.
Ai pus mâna pe singura târfă care dansează. Stai aici...
- Vino aici! - Da.
- Auzi muzica? - Da.
Uită-te la picioarele mele. Raymond, uită-te la picioarele mele.
Fă ce fac eu.
Simţi ritmul muzicii? Mişcă picioarele aşa...
Da? Acum tu eşti băiatul, aşa că tu trebuie să conduci.
Eu sunt fata, aşa că vrei să...?
Vrei să...? Pune-ţi măna stângă aşa... Nu te opri...
- Eşti atent? - Da.
Nu te opri. Ţine mâna stângă sus...
E bine. Nu te opri din mişcare. Continuă să te mişti. Bine.
Acum pune-ţi cealaltă mână în jurul spatelui meu.
- Mai vrei să înveţi să dansezi? - Da.
Trebuie să-l atingi pe celălalt, când dansezi.
- N-o să-ţi fac niciun rău. - Da.
Pune-ţi mâna aici... Eu îmi pun mâna aici...
Uită-te la picioarele mele, Ray! Uită-te la picioarele mele...
Ritmul, ritmul.
Bine?
Când dansezi, nu poţi să te uiţi tot timpul la picioare.
- Trebuie să te uiţi în sus. - Da.
Când îţi spun eu, priveşte în sus, încet de tot, fără să te opreşti.
- Bine, eşti gata? - Da.
Bine, începe să priveşti în sus. Nu te opri...
Încă puţin...
Încă puţin, Ray. Până sus.
- Asta e, Ray. - Da.
- Dansezi. - Da, dansez.
Vrei să închizi palma?
Te trag aşa şi tu o să mă roteşti aşa, da?
Roteşte! E bine. Asta e! Ăsta e dansul, Ray.
Încă puţin şi începi să fii un dansator bun.
- Bine. Frumos! Eşti un dansator bun! - Da.
- Vrei să mă îmbrăţişezi? - Da.
Nu voiam decât să te îmbrăţişez, Ray...
Aşa am simţit...
Ce cauţi aici?
- Sunt şomeră. - Ce vrei să spui?
- Nu ştii? - Ba da, ştiu. Haide... E-n regulă.
Mă bucur să te văd.
Ray, uite cine a venit!
- Nu-i corect ce-i faci lui Raymond. - El e bine.
Cum adică e bine?
E în Las Vegas, într-un costum, într-o cameră mare.
Mă întristează.
Şase minute până la întâlnire. Şase minute până la Iris.
Are o întâlnire?
Raymond, ar fi bine dacă n-ai căra televizorul ăla peste tot.
La ce-ţi trebuie un watchman la întâlnire?
Omul dansează.
Cum arată fata cu care te întâlneşti?
Foarte strălucitoare. Arată ca o sărbătoare.
Domnul Babbitt? Domnule Babbitt, domnul Kelso ar vrea să vă vadă.
- Nu-l cunosc pe domnul Kelso. - E şeful serviciului de securitate
- Vă rog să veniţi cu mine. - Sigur.
- Susanna, stai cu Raymond. - Pe aici.
- 10:01. Nu e aici. - O să vină.
Felicitări, domnule Babbitt! Să numeri în şase pachete!
Mă tem că nu înţeleg despre ce vorbiţi.
Înregistrăm casete, domnule Babbitt.
Le analizăm, şi facem schimb de informaţii cu alte cazinouri.
Aceste casete sugerează să vă luaţi câştigul şi să plecaţi.
Domnule Kelso, cineva are o zi bună la joc
şi dumneavoastră îl acuzaţi de activităţi ilegale?
Aşa vă trataţi toţi musafirii?
Nu trebuie decât să vă ţineţi gura închisă şi să plecaţi acasă.
E cea mai bună ocazie pe care o aveţi deocamdată.
Vă spun eu...
- Ai vrut să dansezi, Ray? - Da.
Vor fi şi alte ocazii, Ray.
Multe fete vor fi încântate să dansezecu tine.
- O să fie bine. - Da.
- Îmi place muzica asta, Ray. - Liftul s-a oprit.
Crezi că ai putea să-mi arăţi cum ai fi dansat cu Iris?
- Da. - Da?
- Ţi-ar plăcea să dansezi cu mine? - Liftul e oprit.
- Dă-mi asta... - Da.
- Arată-mi... Arată-mi cum. - Da. Charlie Babbitt m-a învăţat.
- Charlie Babbitt? - Da.
Dansăm în lift...
E drăguţ.
Eşti foarte bun.
- Iris a pierdut un dans frumos. - Da.
- Şi un sărut... - Da, un sărut.
- Ai sărutat, vreodată, o fată? - Nu ştiu.
Nu ştii...?
Deschide gura... Deschide-o!
Da...
E ca şi cum ai gusta ceva foarte bun...
- Şi foarte moale. - Da.
Aşa... Închide ochii!
- E regulă... - Da.
- Cum a fost? - Umed.
Atunci a fost bine.
- Liftul e, categoric, blocat. - Nu, nu e blocat.
Fred Astaire şi Ginger Rogers.
- Ca noi. - Da, ca noi.
Ţi-am promis că o să conduci. Acum e momentul.
- Conduc încet, pe autostradă. - Charlie, e bine ce faci?
Desigur, sunt un şofer excelent.
E foarte bine.
Ray, ce-ar fi să treci în faţă?
- Deci ne auzim după audierea lui Raymond? - Da.
- Nu-ţi face griji, o să fie bine. - Da...
- Am emoţii. - Ştiu.
- Ascultă, sunt fericit că ai venit în Vegas. - Ştiu.
Ray...
Îţi mulţumesc pentru întâlnirea din lift. A fost frumos.
- Da. - Da...
- Mulţumesc pentru ce? - Nimic, e ceva între noi.
Între noi?
Noi, Ray?
- Am ajuns! Aici e camera ta. - Desigur, nu e nici un pat. Categoric.
Nu, e un pat magic, da?
Uită-te şi ai să-l vezi...
Aici avem masa. Avem televizor...
Am o surpriză pentru tine, Ray. Ţi-am luat o casetă video.
Linişteşte-te, Ray.
Ăsta nu e un loc oarecare. Asta e casa mea.
- CINE e cu soţia? - Da.
CINE câştigă.
- CINE câştigă? - Absolut.
CARE e numele tipului de la prima bază?
- CARE e la a doua. - Nu te întreb!
- E amuzant, nu crezi că e amuzant? - Da, e amuzant.
- Unde ai văzut asta prima dată? - Tata mi-a dat o carte de baseball.
- Tata? - Da.
- Cred că în carte nu e aşa amuzant. - Categoric, nu!
Alo, aici dr. Bruner. Aş dori să mă suni...
- Da, ce este? - Am crezut că vorbesc cu robotul.
Nu.
Voiam să te anunţ că examinarea psihologică e mâine.
Da, ştiu asta.
M-am gândit că ar trebui să ne întâlnim şi să stăm de vorbă.
- Bine. - Ar fi în interesul tău.
Când?
Ce-ar fi să vii aici? Sunt la Bonaventura. La 8:30 p.m. e bine?
O să-l întâlneşti pe dr. Marston, el răspunde de evaluarea psihiatrică a lui Raymond.
I-am dat rafturi întregi de dosare despre Raymond.
- Succes. - Ascultă, e o simplă formalitate, fiule.
Fratele tău are dizabilităţi foarte mari.
Vrei să spui că Marston va decide împotriva mea?
Nu. A fost, de la început, o cauză pierdută, Charlie.
Atunci de ce ai mai sunat?
Tatăl tău m-a însărcinat cu administrarea tuturor banilor, da?
- Da. - Nu contează dacă obţii custodia lui Raymond.
Nu sunt obligat să-ţi dau un cent! Este la latitudinea mea, nu a curţii.
- Dar poţi pierde.. - Pot să-l pierd! Pot să-l pierd pe Raymond...
Dar trebuie să mă îngrijesc de viaţa fratelui tău.
I-am promis ceva tatălui tău acum 20 de ani. Nu vreau să mă joc cu asta.
- Ce e asta? - Un cec foarte mare.
250.000 de dolari.
Fără nicio obligaţie. Doar să pleci, Charlie...
Să ştii că asta nu e între mine şi tine.
Nu are legătură cu a câştiga sau a pierde.
Când te-am întrebat acum o săptămână de ce nu mi-a spus nimeni că am un frate,
nu mi-ai dat niciun răspuns.
Nu ştiu...
Ciudat, acum îmi dau seama că nu sunt supărat pentru că tata m-a dezmoştenit.
Erai prietenul lui. Ştii, probabil, că a încercat să mă contacteze de ani de zile.
Nu l-am sunat niciodată.
Dacă fiul meu mi-a face aşa, şi eu l-aş dezmoşteni, naiba să-l ia!
Dar acum nu mai e vorba numai de bani.
Pur şi simplu nu înţeleg de ce nu mi-a spus că am un frate.
De ce nu mi-ai spus tu? De ce nu mi-a spus nimeni, niciodată, că am un frate?
Pentru că mi-ar fi plăcut să ştiu asta de mai mult timp, nu numai de 6 zile.
S-a oprit... E-n regulă.
Bine, au zmeură, căpşuni, mure,
Pink Caddy, Wholewheat, Beernut, Rocky Road, Belly Buster.
- Ce fel de clătite vrei? - Clătite.
Desigur.
Desigur, siropul de arţar ar trebui să fie pe masă înainte.
- Ray? - Da.
Priveşte!
- Charlie Babbitt a făcut o glumă. - Am făcut o glumă.
Fă un pas înapoi.
Alo...?
Du-te şi stai acolo...
În acest tip de proceduri, domnule Babbitt,
nu există avocaţi, nu este judecător, doar oamenii cărora le pasă de Raymond.
Raymond, stai acolo! Domnule Babbitt, de partea cealaltă a mesei...
Raymond, aici. Ia loc. Aici, Raymond, da?
- Ray, pune-ţi rucsacul pe jos... - Cred că e o ocazie bună să devii cinstit.
Şi televizorul, Ray... Ray, pune-l jos.
- Scuze... - Da.
Nu cunosc un mod delicat de a vă spune asta, domnule Babbitt...
- Să-mi spuneţi ce? Am pierdut, deja? - N-aţi pierdut.
Eu nu sunt judecător, sunt doar un doctor care face o recomandare unei curţi.
Dar trebuie să vă spun că dr. Bruner este un profesionist foarte apreciat.
Cazul lui Raymond a fost bine documentat,
iar Wallbrook este una din cele mai bune instituţii din ţară.
Văd că aţi luat deja o hotărâre. Ne vedem în instanţă.
Ia loc, fiule...
Fratele meu a progresat cu mine, într-o săptămână, mai mult decât în 20 de ani.
- Eu cred că... - Nu ştiţi nimic despre asta!
Nu cred că e cazul să-l provocaţi pe dr. Bruner.
Îmi pare rău.
Ce s-a întâmplat, mai exact, în săptămâna asta, Raymond?
L-am întrebat pe Raymond.... Raymond...?
Ce s-a întâmplat în săptămâna asta?
- Ce ai făcut, Raymond? - Am numărat cărţi.
- Ai numărat cărţi? - Am numărat cărţi în Las Vegas.
- Fratele tău te-a dus în Las Vegas? - 3000 de dolari la Roata Norocului.
- 3000 de dolari ca să joci? - Am pierdut 3000 de dolari.
- 20 cu ghinion. - Ce altceva ai făcut?
- Am dansat cu Charlie Babbitt.
- Ai dansat cu fratele tău? - A vrut să înveţe.
Am dansat cu Susanna. Am sărutat-o.
- Ai sărutat-o pe Susanna? - Da. În lift.
- Ţi-a plăcut să săruţi o femeie? - Nu ştiu.
- Cum ţi s-a părut. - Mi s-a părut umed?
- Umed? - Da.
- Ce mai excursie! - Da.
- Ţi-a plăcut drumul? - Sunt un şofer excelent.
- Ai condus? - Da.
Fratele tău te-a lăsat să conduci pe autostradă?
- Da. Încet, pe autostradă. - N-a fost pe autostradă.
- A avut vreo izbucnire emoţională? - Ca de pildă?
Au tedinţa să se auto-maltrateze.
- Da. De vreo două ori. - De vreo două ori?
Bine. A avut ceea ce se poate numi o izbucnire
pentru că n-a vrut să mergem cu avionul.
- Când a fost ultima izbucnire? - Azi dimineaţă.
- Azi dimineaţă? - Da... Totu-i o porcărie!
Aş fi putut să nu vă spun nimic, n-aţi fi aflat niciodată.
Azi dimineaţă s-a pornit alarma de incendiu.
A devenit puţin nervos, dar apoi s-a calmat.
Nu vreau să acuz pe nimeni.
- Am ieşit să luăm clătite. - Nu trebuie să deveniţi defensiv.
Vreau să fiu cinstit cu dumneavoastră.
- Cred că pierdeţi esenţialul. - Nu, dumneavoastră îl pierdeţi.
Voiam să spun că nu acuz pe nimeni.
Am avut părinţi pe care abia i-am cunoscut, apoi aflu că am un frate.
- Acum trebuie să renunţ la el? - Nimeni nu spune asta.
Nu i-am făcut niciun rău, iar el nu mi-a făcut mie.
Noi nu v-am făcut niciun rău, aşa că de ce vă amestecaţi în familia mea?
- E familia mea! Înţelegeţi asta? - Înţeleg.
Problema este că fratele dvs. nu este capabil să aibă o relaţie.
E părerea dumneavoastră!
Dvs. n-aţi petrecut 24 de ore pe zi, 7 zile pe săptămână cu el!
Nu poţi face asta fără îndrumare de specialitate.
Asta e părerea ta, dr. Bruner.
În acest dosar, dr. Bruner spune că acum o săptămână,
l-aţi furat pe Raymond ca să negociaţi returnarea lui contra 1.5 milioane de dolari.
Tatăl meu a murit. Eram supărat, da? Am greşit.
Săptămâna trecută eraţi supărat
iar acum aţi devenit brusc devotat fratelui dumneavoastră
şi vreţi să-l îngrijiţi toată viaţa?
Da.
Începutul a fost ca o răpire.
Eu... Răpire e un cuvânt prea tare. Nu mi-am răpit fratele...
Iar pe parcursul săptămânii, aţi ajuns să-l înţelegeţi?
Da.
Înţeleg că vi se pare iraţional.
Da, când am început, a fost...
Nu trebuie să fiţi defensiv...
- Pot să vorbesc? - Da, puteţi.
Aş vrea să vorbesc. Mulţumesc.
- Nu sunt acuzaţii. Continuaţi... - Nu sunt acuzaţii?
Trebuie să înţelegeţi că atunci când am început,
era fratele meu... doar cu numele.
Şi apoi...
- În dimineaţa asta am mâncat clătite. - Cu sirop de arţar. Cu siropul pe masă.
- Clătite. - Cu siropul de arţar pe masă.
Şi Charlie Babbitt a făcut o glumă.
Vedeţi, noi...
Am creat o legătură.
E admirabil, dar scopul acestei întâlniri
este să stabilim ce e mai bine pentru Raymond,
să ne convingem dacă Raymond se poate adapta în comunitate
şi ce doreşte el, dacă e posibil acest lucru.
- De acord. - Raymond nu poate lua o astfel de decizie.
Greşeşti.
Charlie, el nu e capabil să decidă pentru el însuşi.
- E capabil de mai mult decât ştii tu. - Ce-ar fi să-l întrebăm pe Raymond?
Raymond, pot să-ţi pun câteva întrebări?
- Ray, doctorul vrea să vorbească cu tine. - Da.
- Pot să-ţi pun câteva întrebări? - Da.
Vrei să stai cu fratele tău, Charlie?
Raymond, vrei să stai cu Charlie în Los Angeles?
Ray? Doctorul ţi-a pus o întrebare.
- Ascultă, da, Ray? - Da.
Raymond, vrei să stai cu fratele tău, Charlie?
- Raymond, vrei să stai cu fratele tău, Charlie? - Da.
- Vrei? - Da.
- Vrei să stai cu fratele tău? - Da.
Vreau să stau cu fratele meu, Charlie Babbitt.
- Asta vrei? - Da.
- Vrei să stai cu fratele tău? - Da.
- Pot să întreb altceva, Raymond? - Da.
- Vrei să mergi la Wallbrook? - Da.
Raymond... Poţi să faci deosebirea între fratele tău şi Wallbrook?
Da.
Raymond...
- Vrei să stai cu Charlie aici, în L. A.? - Da.
- Sau să mergi înapoi, la Wallbrook? - Da.
Stai cu fratele tău, sau te întorci la Wallbrook?
Stau cu fratele meu sau mă întorc la Wallbrook.
- Un singur lucru, Ray... - Wallbrook sau stau cu Charlie.
- Alege! - Înapoi la Wallbrook sau Charlie Babbitt.
- Bine.. - Înapoi la Wallbrook sau Charlie Babbitt.
- Nu. Trebuie să alegi ori una, ori alta. - ...Sau înapoi la Wallbrook.
Bine, bine...
Opriţi-vă o clipă! Bine, bine. Bine...
V-aţi demonstrat teoria.
Nu e nevoie să-l umiliţi. Ray, e în ordine.
- S-a terminat... - Da...
Stau la Wallbrook cu Charlie Babbitt.
- Înapoi la Wallbrook. - S-a terminat...
- Raymond...? - Da.
- Dr. Bruner, putem vorbi o clipă? - Scuzaţi-mă...
- Gata, Ray... - Da.
- Nu mai punem întrebări... - Nu.
Nu ştiu.
- Nu mai punem întrebări... - Nu.
Nu te mai frământa, gata cu întrebările, mă ocup eu de asta, bine?
- Da. - N-au să mai fie întrebări...
Da... Omul meu de bază.
- Ce? - Omul meu de bază.
Ascultă...
Nu ştiu dacă o să mai am ocazia să vorbesc cu tine.
Pentru că, vezi tu... Dr. Bruner ţine foarte mult la tine,
şi probabil că o să vrea să te ia înapoi cu el.
- Ştii? - Da.
Ce am spus despre cum a fost cu tine, pe drum, a fost adevărat.
Ne-am apropiat.
- Îmi place să fii fratele meu. - Sunt un şofer excelent.
Sigur că eşti.
Îmi place să fii fratele meu mai mare.
Da.
C-H-A-R-L-I-E.
Omul meu de bază.
Atenţie, vă rog.
Trenul Amtrak 36, Desert Wind Eastbound, îmbarcarea.
- Charlie... - Dr. Bruner!
Bună, Raymond.
Nu te-ai simţi mai lejer în hainele tale de la K-Mart?
- Spune-i, Ray. - K-Mart pute.
Înţeleg... Biletele sunt la mine. Am să fiu în vagonul din dreapta.
Mai staţi împreună vreo două minute. Ne mai vedem, Charlie.
- Ai făcut o glumă, Ray. - Da...
Ia asta. Va trebui să-l cari singur, acum.
E pentru brioşele tale cu brânză, sucul tău de mere, agendele,
şi caseta cu CINE e la prima bază care-ţi place.
- CINE e la prima bază e amuzant. - Ţi-am spus că e amuzant.
În vagoane.
- Acum af fi bine să te duci. - Da. Tren strălucitor.
Da, aşa e.
Ascultă, Ray. Dr. Bruner are doar custodia ta.
Asta nu înseamnă că nu te pot vizita.
Vin să te văd peste două săptămâni.
- Câte zile înseamnă până ne întâlnim? - 14 zile. Azi e miercuri.
- Ore? - 336 de ore.
Foarte bine.Uimitor.
Asta înseamnă 20.160 de minute. 1.209.600 de secunde.
Ray?
Ray! Ray...
Da.
- Ne vedem în curând... - Da.
Una pentru rău, două pentru bine.
- Două pentru bine. - Da.
Desigur, mai sunt trei minute până la Wapner.
O să ajungi...
Da...
Traducerea: Dappon (dappon1959.wordpress.com)