FPS 23,976
Faceţi reclamă produsului sau mărcii dvs. aici, contactează www.OpenSubtitles.org astăzi
SHIP OF FOOLS
Traducerea şi adaptarea LILE
Revizuire text ŞTEF IONESCO
Sunt Karl Glocken şi asta e corabia nebunilor.
Eu sunt unul din ei. Şi vom vedea şi mai mulţi de-a lungul poveştii.
Albia asta e plină de ei.
Doamne emancipate... Jucători...
Amanţi... Iubitori de câini...
Dame de companie... Evrei toleranţi...
Pitici... Tot felul...
Şi cine ştie, dacă ai să te uiţi suficient de atent,
s-ar putea să te găseşti şi pe tine.
Bună dimineaţa, domnule doctor.
Bună dimineaţa.
Bine c-am plecat din Veracruz.
Toată ţara e gata să explodeze.
Ei, te-ai uitat la ei? E ceva interesant?
Chiar nimic interesant?
Este un pitic, atâta.
Un cuplu de pictori americani.
Şi un comerciant evreu cu un molipsitor simţ al umorului.
Femei, Willie. Femei!
O americancă aproape atrăgătoare între două vârste.
Dar nu cred că o să poţi s-o ispiteşti.
Astea sunt genul care ştiu să aprecieze tot ce le dai.
E o trupă de dans spaniol, interesanţi, dar profesionişti, cred.
Au mai călătorit şi împreună cu alte trupe.
Şi varietatea cunoscută de tărănci.
Neveste de profesori? Comerciante înfumurate?
- Cam aşa. - Guvernante?
- Mai bine nu. - Nu-i nimic.
Ai făcut-o la Bremerhaven, aşa-i?
N-a fost foarte greu. Trei curse.
Destul de lungi.
Nu ştiu ce să mă mai fac cu tine...
Te descurci tu...
Vrei să ştii înduioşătorul şi crudul adevăr?
Îmi eşti mai drag decât mulţi oameni din viaţa mea.
Cred că ne-am obişnuit unul cu altul. Asta e tot.
Cu cine să joc şah? Cu cine să vorbesc?
Ai văzut ce fel de oameni sunt aici.
Mă trece un fior de fiecare dată când trebuie să merg la masă.
Cred că m-am ramolit.
După...
Căutam ceva.
Credeam că pot învăţa ceva nou fiind medicul unei nave.
Dar am mai văzut toate astea. I-am mai văzut pe oamenii ăştia.
Niciodată pe o navă, asta e diferenţa.
Intră.
- Masa e servită, căpitane. - Mulţumesc.
Te rog...
- Ce să le spun de data asta? - Ce vrei tu...
Spune-le că trebuie să repar closetele.
1933 va fi un an bun. Sunt optimist.
Oricum, a început bine.
E bine să fii pe un vas german, cu călători germani şi să mergi acasă.
Orice-ai spune, când se întâlnesc germanii, se simte.
Nu pot să explic. Spirit naţional
care nu există printre alţi oameni. Cel puţin, eu n-am mai întâlnit-o altundeva.
Ştiţi ce se spune în Mexico?
Mexicanii nu-i suferă pe americani, îi urăsc pe spanioli
n-au încredere în englezi, îi admiră pe francezi
şi îi iubesc pe nemţi.
Foarte drăguţ. Mă bucur că gândesc aşa.
Dar în ce mă priveşte, după câteva săptămâni în Mexico
pot să-i respect pe mexicani.
De când n-aţi mai fost acasă, Herr Freytag?
- De patru luni. - Cred că vă bucuraţi ca ajungeţi acum.
Da, soţia mea este acolo.
De ce orice bărbat drăguţ pe care îl întâlnesc este însurat?
Domnişoară Spockenkieker, mă ofensaţi...
Cu excepţia dumneavoastră, Herr Rieber. Iertaţi-mă...
Ce căţeluş drăguţ.
A trecut prin multe împreună cu profesorul şi cu mine...
Uneori am impresia că este fiul nostru.
Credeţi că e corect ca un câine să stea cu noi la masă?
Bebe merge cu noi oriunde.
A mers chiar la cele mai bune restaurante.
Nimeni nu s-a supărat.
O să fie o călătorie minunată, David.
Încă nu m-am obişnuit cu gândul că ai plătit tu.
Nu discutăm asta.
Ţi-am spus că au fost cele mai frumoase 3 luni din viaţa mea?
Ţi-am spus că ţin la tine atât de mult încât devine trist?
Ce? Ce e?
26 de zile în paturi separate.
Poate că e mai bine aşa.
Ne vom cunoaşte mai bine.
Vom şti dacă ne mai leagă şi altceva decât sexul.
Ştiu că ai luat bani mai mulţi de la suedez.
- Ţi-am dat tot ce mi-a dat. - Barmanul mi-a zis altceva.
E un mincinos.
Dacă nu-mi dai tot, îţi tai limba aia mincinoasă.
Poţi să-mi iei şi maţele. N-am alţi bani.
Am cerut să stau singură la masă.
Îmi pare rău, doamnă, nu e loc pentru o masă de o persoană.
Va rog, nu vă deranjaţi să vă plecaţi.
Sunteţi americancă?
- Numele meu este Bill Tenny. - Mary Treadwell.
Da, doamnă?
Vreau pateu şi Rheinischer Sauerbraten.
- Dumneavoastră, domnule? - Aveţi friptură?
- Da, domnule. - Fără grăsime?
Ne vom strădui.
Îmi plac lucrurile simple.
Am fost în Veracruz încercând să-i învăţ pe mexicani să joace fotbal.
Au încercat să mă otrăvească.
Am stat acolo 3 săptămâni.
Ce interesant!
Mai spuneţi-mi.
Herr Rieber, am auzit că publicaţi o revistă
cu articole despre intelectuali.
O revistă despre haine, dar modernă. Foarte modernă.
Bună ziua. Sunt Willie Schumann, medicul navei.
Căpitanul vă transmite regretele lui.
Din cauza treburilor sale, el nu a putut veni la masă.
Doctore, sunt Siegfried Rieber.
Profesorul Hutten, doamna Hutten.
Câinele lor, Bebe.
Această tânără doamnă încântătoare este domnişoara Spockenkieker.
Domnul Freytag, doamna Schmitt, domnul Graf şi nepotul său Johann.
Nu vă opriţi din cauza mea.
Vorbeam despre revista domnului Rieber.
Am invitat scriitori din toată ţara
să contribuie la o temă.
Cum putem distruge influenţele străine
şi să aducem Germania la valorile ei naţionale.
Ce influenţe străine?
Dacă ai nevoie de auditoriu, îţi stau la dispoziţie.
Mulţumesc.
Din partea mea, nu vei fi deranjat doctore.
Nu cred în medicină.
Chiar aşa?
Ai găsit ceva mai bun cu care să o înlocuieşti?
- Credinţa. - Credinţa... Înţeleg. Foarte bine.
Un toast. Un toast pentru femeia germană, cea mai frumoasă femeie din lume.
- Delicios. - Domnule Rieber.
- Bună ziua. - Bună ziua.
- Karl Glocken. - Julius Lowenthal.
Heringul e foarte bun.
O să iau hering şi două ouă fierte tari.
Iertaţi-mă...
Nu sunteţi evreu, nu?
Nu. Eu am propria mea minoritate.
De obicei, pe o astfel de navă unui evreu stă singur.
De ce credeţi că ne-au pus împreună?
E felul lor de a fi prietenoşi.
Poate că au crezut că ne potrivim.
Sunteţi sigur că nu sunteţi evreu?
Convenabil de sigur.
Îmi amintiţi de un cumnat de-al meu din Stuttgart.
Aşa se întâmplă mereu.
Oamenii mereu mă confundă cu altcineva.
- Un pic de vin? - Doar un pic.
Dumnezeule. Unde-i punem pe toţi?
Ne descurcăm noi.
Domnule profesor, ce-i asta?
Ce se întâmplă? Cine sunt toţi oamenii ăştia?
Nu vă faceţi griji.
- Am vorbit cu oficialităţile. - Dar ce e?
E ceva legat de preţul zahărului pe piaţa mondială.
- Zahăr? - Da. Plantatorii nu au putut obţine
preţul pe care l-au cerut.
Aşa că au ars recolta decât să lase din preţ.
Trebuie să se facă ceva cu muncitorii spanioli
aşa că guvernul cubanez a pus la cale un plan umanitar.
Îi trimit acasă.
Vine contesa!
- Cum te simţi? - Bine.
Bine.
Vin să te văd mai târziu, da?
Puneţi-o acolo în colţ.
- Unde se pot spăla? - Sunt două robinete.
- Ce? - Nu e vina mea.
Nu-mi mai vorbi pe tonul ăsta.
Nu laşi 600 de oameni pe punte şi doar două robinete să se spele.
Nu s-ar spăla nici dacă ar avea unde. Nu ştii ce împuţiţi sunt.
Puntea trebuie să fie curată. Adu furtunele.
- Furtunele? - Scoate furtunele!
Nu pot pune furtunul pe ei.
Mai bine punem furtunul pe ei decât să-i lăsăm în halul ăsta.
- Aduceţi furtunele. - Daţi drumul la apă.
Văd că nu eşti foarte încântat
că suntem colegi de cabină.
Am cerut să mă schimbe.
Poate nici eu nu sunt foarte încântat.
Totuşi, până fac schimbările,
din moment ce trebuie să stăm împreună 26 zile,
cred că e bine să ajungem la o înţelegere.
Cosmeticele, de exemplu...
Ale mele vor sta aici.
Şi ale tale aici. E bine?
Ce pat preferi? De sus sau de jos?
Mi s-a spus că voi dormi în patul de jos.
E al tău.
Ce obiceiuri ai?
Eu, de exemplu, mă trezesc foarte devreme dimineaţa.
Dacă mă iau după seara asta, tu eşti o pasăre de noapte.
Dacă te culci târziu, mă voi strădui să nu te deranjez.
Şi sper că şi tu te vei strădui să nu mă deranjezi.
Încă ceva.
Soţia mea m-a informat în cei mai sarcastici termeni posibili
că sforăi.
Noapte bună.
- Eşti pictor, da? - Mda.
- Ce făceai în Mexico? - Eram pontator într-o mină.
- Credeam că ai spus că eşti pictor. - Sunt pictor, dar acolo eram pontator.
- De ce? - Ca să pot exista ca şi pictor.
- Nu câştigi din pictură? - Nu.
Stai puţin...
Adică tu îmi spui că lucrezi la ceva din care nu poţi trăi
aşa că trebuie să-ţi iei o slujbă să poţi face bani
să poţi continua să lucrezi la ceva din care nu poţi trăi?
Dar asta e o viaţă de erou.
Aşa îşi permite să trăiască un om care are încredere în el.
- Ciudat mod de a gândi. - Adică cum?
Ciudat mod de a gândi.
Am cunoscut tot felul de oameni, dar...
V-am spus ce s-a întâmplat în Veracruz cu imigranţii?
Stăteam la coadă. Am văzut un funcţionar
şi am strigat... Hei, Pancho, vino aici.
Încercam să fiu prietenos, ca acasă, când strigi după un şofer de taxi, Mac.
Negroteiul ăsta...
Mi s-a spus că mexicanii de aici au sânge negru.
Se holba la mine.
Apoi toată lumea înainta în coada aia.
Am realizat că negroteiul ăla ne ura pe toţi.
- Cred că încep să mă enervez. - Şi eu.
Intră.
- Bună seara. - Bună seara.
Sunt doctorul. M-aţi chemat?
Da.
Am nevoia de ceva să pot dormi.
- Sunteţi bolnavă? - Nu, nu.
Vreau doar ceva să mă ajute să adorm.
- Aveţi des probleme cu dormitul? - Da. Mereu.
Medicul dumneavoastră vă prescrie somnifere?
Da. Destul de rar.
Scoateţi-vă rochia.
- Sigur sunteţi medicul navei? - Da, sunt medicul navei.
Întindeţi-vă, vă rog.
- Ce e? - Aveţi mâinile reci.
Iertaţi-mă.
Respiraţi adânc.
Când aţi avut ultimul ciclu?
- Este necesar să... - Da, este necesar.
Bine. Săptămâna trecută.
Sunt sigură că n-aţi avut niciodată probleme cu somnul.
Nu, niciodată.
Spuneţi-mi secretul dumneavoastră.
O conştiinţă curată, desigur.
Este o şmecherie elegantă să ai conştiinţa curată
când eşti medicul unei nave care are
600 de oameni care trăiesc pe o punte deschisă.
Nu poţi lua pastile de fiecare dată când nu poţi dormi
sau de fiecare dată când vrei să te linişteşti.
Au şi pastilele rostul lor.
De ce râzi?
Mi-au dat foc la casă. Mi-au luat tot ce aveam.
Acum sunt în drum spre închisoare pe o insulă despre care nu ştiu nimic.
Şi tu îmi ţii o predică de duminică.
- Poţi să-ţi pui rochia. - Mulţumesc.
Ai mâna uşoară.
Poate că nu eşti aşa scorţos cum vrei să pari.
Nu. Sper să nu.
Ai să mă ajuţi?
Poate că doctorul tău te-a ajutat prea des.
Sunt neajutorată în momentele astea.
Poţi să pleci fără să vrei să mă ajuţi.
Este privilegiul tău.
Doar pentru în seara asta.
- Câţi ani ai? - Sunt destul de bătrână, după cum vezi.
Mult prea bătrână.
- 45? - Nici aşa de bătrână.
- Câţi ani ai? - 42.
- Tu câţi ani ai? - 41.
- Glumeşti. - Mulţumesc.
Întinde-te, te rog.
Îşi va face efectul imediat.
- Da. - Vorbeşte.
Pardon?
Vorbeşte până când injecţia îşi face efectul.
Nava asta miroase a gunoi.
De ce toate navele nemţeşti miros a gunoi?
Continuă să vorbeşti.
Despre ce vrei să vorbesc?
Despre orice îţi place. Doar vorbeşte.
Cum te numeşti?
- Schumann. - Nu, primul nume.
Wilhelm.
Perfect.
- Aţi mai fost pe cursa asta? - De cel puţin două ori pe an.
- Faceţi vreo afacere? - Am o afacere cu bijuterii.
Un anumit fel de bijuterii. Vând podoabe religioase.
De orice religie. Orice spui, îţi pot oferi.
Am lănţişoare, brăţări, brăţări pentru glezne.
Pare a fi o afacere bună.
E o afacere foarte bună.
Oamenii se simt mai bine când poartă astfel de lucruri.
Şi mă simt şi eu mai bine.
Obiectele astea mă fac să mă simt ca africanul cu care m-am întâlnit la Paris.
A cumpărat podoabe de la mai multe religii. Toate pe un singur lanţ.
Ştii ce mi-a zis?
S-ar putea să nu mă ajute, dar sigur nu-mi fac rău.
Se pare că te înţelegi foarte bine cu oamenii.
Îmi plac oamenii.
Dacă ai să cauţi, ai să găseşti ceva bun în fiecare.
Trebuie să fie greu uneori.
De exemplu, nu te deranjează că tu şi piticul
sunteţi singurii germani care nu staţi la masa căpitanului?
Crezi că mă deranjează asta? Mai mult, chiar îmi place piticul.
Ce fel de vânzător aş fi
dacă nu m-aş descurca într-o astfel de situaţie?
Un vânzător trebuie să se descurce în situaţii dificile şi să învingă.
Asculta.
Nu-i nimic nou în asta.
Albii îi urăsc pe negri. Musulmanii îi urăsc pe budişti.
Aşa e lumea făcută. Peste tot sunt prejudecăţi.
Nu faci nimic dacă renunţi.
Trebuie să-ţi foloseşti tărtăcuţa.
Nu trebuie să te superi dacă nu mă învingi.
În fond, am fost de trei ori campion la ping-pong in Frankfurt de 3 ori.
Bună dimineaţa.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
Domnul Freytag alege companioni bizari.
Cred că au afaceri ilicite.
Mai jucăm?
Sau poate îţi propun un alt joc.
- Ce joc? - Oricare. Unul la care să poţi tu câştiga.
- La ce joc te referi? - Nu bănuieşti?
Nu-ţi permit să-mi vorbeşti aşa.
- Iartă-mă. - Cum îţi permiţi?
N-am putut rezista.
Nici eu n-am putut rezista.
Ce zic părinţii tăi despre călătoria în Europa?
Mama este intrigată.
Şi-ar fi dorit să meargă ea în călătoria asta.
Tata crede că m-a pierdut de foarte multă vreme.
- Cu ce se ocupă părinţii tăi? - Tata are un magazin.
E un magazin bun. De mobila.
Mama nu e niciodată mulţumită cu asta.
Mi-a spus că o femeie trebuie să aibă o afacere a ei, fără soţ,
altfel va îmbătrâni jucând bridge şi mergând o dată pe săptămână la spital.
Ce-i cu tânărul cu care călătoreşti?
David. David este artist. Unul minunat.
Este un pic prins de probleme de conştiinţă socială acum,
dar va trece peste astea.
E o relaţie serioasă?
N-am simţit niciodată ce simt pentru David.
David crede că o femeie trebuie să stea
la trei paşi în spatele lui, cu papucii pregătiţi.
Bărbaţii în general cred asta.
Soţul meu sigur gândeşte aşa. Nu, mulţumesc. Am lichior de whisky.
- Cu se ocupă soţul tău? - A fost în corpul diplomatic.
Eram o pereche frumoasă, în public.
Eram cuplul favorit al tuturor.
Neoficial, era din nou altceva.
Era gelos pe mine.
Era atât de gelos încât mă bătea.
Mă bătea până îmi curgea sânge din nas.
Chiar mă întrebam dacă David ar da în mine.
Ne mai ciondănim câteodată.
Îşi iese din fire din orice
apoi totul devine urât şi amar. Ne surprinde pe amândoi.
Cred că o relaţie între un bărbat şi o femeie
devine din ce în ce mai grea în zilele noastre. Nu?
Practic imposibilă.
Pune-ţi bereta, Carlos.
S-ar putea să apărem în reviste.
Vom fi undeva, Carlos. Dar locul nu e sigur.
- E destul pentru azi. Mulţumesc. - Oricând.
Nici nu pot să spun cât de mult vă admir.
De ce?
Creaţi.
Nu sunt foarte sigur de asta.
N-am primit nici un şfanţ pe vreunul din astea.
Încă vă invidiez. Vă invidiez pentru strădanie.
Vă invidiez pe dumneavoastră, gândurile dumneavoastră,
întrebările pe care vi le puneţi.
Şi pentru domnişoara Brown. Vă invidiez şi pentru asta.
E atrăgătoare, aşa-i?
Vă veţi căsători?
Iertaţi-mă. Nu vreau să vă cicălesc.
Dar ştiţi cum e. Curiozitatea bolnavă a non participantului.
Nu-i nici o problemă. Sincer, nu ştiu dacă ne vom căsători.
V-am spus cât de nesigură îmi este viaţa.
Am nevoie de tot ajutorul pe care-l pot primi.
Am nevoie de cineva care poate crede într-un bărbat
care încă n-a dovedit nimic.
Cineva care să fie acolo. Pentru mine.
Poate fi domnişoara Brown acea persoană?
Domnişoara Brown este o femeie modernă.
Nevoile ei sunt mult mai complicate decât nevoile mamelor noastre.
Sunt înnebunit după Jenny. Chiar sunt.
N-am simţit pentru nimeni ce simt pentru ea.
Mi-e teamă că aş putea descoperi cât de diferiţi suntem.
Înţeleg...
Cred că cel mai trist lucru din lume trebuie să fie
să vezi doi oameni care ţin atât de mult unul la altul
şi care cred că sunt făcuţi unul pentru altul
şi de fapt nu este aşa.
Ce faci?
Una din asta.
- Câte ai? - Multe.
Uite un taur.
Un câine.
Crezi că cineva de la clasa I este interesat să le cumpere?
Ar putea fi.
Bună dimineaţa.
- De când eşti aici? - De vreo jumătate de oră?
Nu, nu te ridica. Întinde-te la loc.
Tu ai pus asta pe mine?
Desigur.
Mă bucur să te văd pe punte.
A fost foarte bun somniferul, orice o fi fost el.
Chiar aşa, ce era?
Nu te-aştepţi să-ţi spun, nu?
Poţi să şi râzi.
Cred că nu te-am speriat prea tare.
E bine să te aud şi pe tine râzând.
Ţi s-a întâmplat că tot ce poate fi mai rău să pară că ţi se întâmple numai ţie?
Ei bine, îţi dă cel mai iresponsabil sentiment.
Că nu ţi se mai poate întâmpla chiar nimic.
Eşti bine?
Trebuie să ai mult curaj să te încurci cu ăştia doi.
Mă simt bine în preajma lor.
Sunt singurele personaje de pe navă, mai scunde decât mine.
O doamnă aşa frumoasă, face o dimineaţă frumoasa să fie mai frumoasă.
Mulţumesc.
E minunat.
Cu siguranţă.
Iar copii ăştia, par să se
simtă cel mai bine, dintre toţi pasagerii.
Dacă te aştepţi să apăr aceşti 2 monştri te înşeli foarte tare.
Recomandarea mea este să-i aruncăm peste bord,
într-o barcă de salvare care se scufundă.
- Tu n-ai avut copilărie deloc? - Nu ca a lor. Cel puţin aşa sper.
Când aveam 4 ani, l-am obligat pe fratele meu mai mic să bea leşie.
- Leşie? - Da, i-am spus că e lapte.
Aşa că a plecat în casa urlând. Avea gura aproape arsă.
M-au bătut până m-au învineţit. N-am vrut să-i fac vreun rău.
Eram doar curioasă dacă îl va ucide.
Cum a fost copilăria ta?
Nu ţi s-au întâmplat niciodată chestii gay?
Nu.
Am fost fraierul perfect.
Credeam tot ce mi se spunea. Indiferent cine îmi spunea.
Am avut speranţe mari şi o inocenţă de necrezut.
E adevărat că la 12 ani am avut o experienţă cu o menajeră
care mi-a lăsat o impresie de neşters.
A şocat-o pe mama şi a costat-o slujba pe biata fată.
Deci mai e o speranţă pentru tine.
Este fiestă în seara asta.
- Ştiu. - Vii?
Nu m-am gândit.
Mai bine am merge să dansăm, dacă vrei.
Desigur, probabil că tu nu dansezi.
- Cam cât de tâmpit mă crezi? - Eşti tâmpit.
Eşti tâmpit,
nepăsător,
lipsit de imaginaţie,
neajutorat
şi încântător.
Da, încântător.
Ai roşit...
Este cel mai frumos lucru pe care l-am văzut în viaţa mea...
N-am mai văzut un bărbat care să roşească.
N-am roşit. Probabil am febră.
Oricum, voi purta singura mea rochie
şi te las să alegi dansul pe care îl preferi.
Şi cred că va fi un vals lent.
Întâmplător, sunt un foarte bun dansator de flamenco.
Am fost un intelectual.
Am fost filosof şi profesor de filozofie.
Până acum trei ani, am învăţat că voi muri şi eu.
Apoi înţelepciunea m-a părăsit.
Eram gol ca în ziua în care m-am născut.
Am auzit o voce.
Cea mai frumoasă voce pe care am auzit-o vreodată.
Vocea lui Dumnezeu.
Şi Dumnezeu mi-a spus...
Dumnezeu i-a vorbit. A vorbit cu el personal.
Taci, Gregorio! Trebuie tu să scuipi pe tot!
M-am întrebat, de ce mi-era teamă?
Care-mi sunt suferinţele
şi dacă graţia divină ne poate face folositori pentru ceilalţi.
- Miracolul este... - Miracolul?
Ce miracol? Poţi face un miracol pentru noi?
Poţi să ne duci din taverna asta sus pe punte, unde să putem respira?
- Ăsta ar fi un miracol! - Porc blasfemiator!
Tu eşti porc. Toţi suntem porci. Uite cum trăim.
Ascultaţi! Ascultaţi-mă!
- Mila lui Dumnezeu... - Dumnezeu?
Nu-i nici un Dumnezeu aici jos!
Ştii ce-aş face dacă Dumnezeu ar fi aici?
L-aş blestema!
L-aş scuipa drept în faţă.
L-aş trimite în propriul lui iad.
- Scoateţi-l de aici! - Da!
Aşteaptă! Aşteaptă! N-ai dreptul!
Furtunele. Şi daţi-le mai mult decât o baie,
de data asta.
Da, domnule. Furtunele!
- Un toast pentru căpitan. - Un toast pentru căpitan.
Cu speranţa că această minunată ocazie
poate aduce cele două ţări,
Spania şi Germania, mai aproape.
Moştenirea Spaniei, întregul imperiu German în toată gloria lui.
Dumnezeule mare.
Cauţi pe cineva?
Ce vrei să spui?
Doctorul Schumann este încântător, aşa-i?
Este la cabine.
Se spune că un bărbat poate fi doctor pe o navă din trei motive.
Vrea să călătorească. Sau nu este foarte sănătos.
Sau dacă se sustrage legii.
Care este motivul doctorului Schumann?
Doctorul Schumann are serioase afecţiuni cardiace.
Scuză-mă.
- Cum te numeşti? - Mă numesc Johann.
De ce te holbai la mine, Johann?
- Ce face tatăl tău? - Este unchiul meu.
Doarme în cabină.
Doctorul i-a dat ceva să-l liniştească.
- Dansează cu mine. - Nu dansez.
Îţi arăt eu.
Simţi?
Doar femeile spaniole se mişcă aşa.
Se numeşte meneo.
Simţi?
Să ştii că nu-s ţigancă.
Chiar sunt spaniolă şi ăsta e semnul.
- Faci asta intenţionat. - Ah, nu.
Aşa m-am născut.
Auzi ce spun ele?
Oasele şoldurilor mele.
Ele spun Meneo,
meneo...
cu toată fiinţa lor.
- Îmi cumperi o sticlă de şampanie? - Nu pot.
Doar o sticlă mică.
Nu am nimic. Nici un bănuţ.
Iartă-mă.
- Ne aşezăm? - Da. Sigur.
Aşa...
- Îţi faci bine treaba. - Treaba?
Nu este treaba personalului navei
să aibă grijă ca o femeie neînsoţită să nu se simtă nefericită?
- Sunt aici pentru că aşa am vrut. - Acum îţi faci treaba chiar foarte bine.
Nu mă crezi?
Contează dacă te cred sau nu?
Poate vrei să fii singură...
Oh, nu. Nu. Te rog rămâi cu mine să bem ceva.
Este ziua mea.
Chiar este ziua ta?
46 de ani. Eu, 46 de ani. Nici nu-mi vine să cred, 46 de ani...
Noi, europenii, nu suntem aşa conştienţi de vârsta noastră.
Când cineva are privirea ta şi trezeşte celor din jur
sentimentele pe care le trezeşti tu, mai contează vârsta?
Eşti foarte amabil.
Vine o vreme când inima îngheaţă şi se împietreşte.
Femeile îşi pierd graţia şi devin plictisitoare.
Se îngraşă sau devin slăbănoage.
Încep să bea pe ascuns.
Se mărită cu bărbaţi mult mai tineri şi primesc exact ce merită.
E de ajuns să-l sperie cineva şi apoi aşteaptă
teama şi singurătatea să-şi ducă treaba la sfârşit.
Doamnă Treadwell, eşti o femeie foarte interesantă şi ştii asta.
Spune-mi...
N-ar fi o slăbiciune din partea ta să ai o aventură cu mine?
Bună seara. Vă distraţi? Văd că nu dansaţi.
Căpitane, ai două secunde?
Este un om acolo jos. Unul din oamenii tăi i-a luat cuţitul.
Chiar are nevoie de cuţit pentru ceea ce face el.
Aşa ceva face el.
Foarte drăguţ. Chiar foarte drăguţ.
Omul este artist. N-o să rănească pe nimeni.
- Eşti tu sigur de asta? - Absolut sigur.
Din păcate, nu sunt responsabil doar de siguranţa ta
ci şi de a întregii nave.
Căpitane, omul e artist. Are nevoie de cuţit să-şi poată face treaba.
Îmi pare rău.
Distracţie plăcută.
Îmi pare rău pentru căpitan.
Îţi pare rău pentru el?
E un om bun. Nu-i place să facă asta.
Dar o face. Tocmai asta e.
David, ai să mă urăşti pentru asta
dar îmi pare bine că oamenii aceia nu au cuţite.
Crezi că vor veni să ne ucidă
în paturile noastre albe, curate şi frumoase?
Poate că ar putea s-o facă.
N-ai nici un farmec dacă te porţi aşa.
Violent şi miop.
Sunt exact lucrurile care strică ceea ce faci.
Ce-i cu ceea ce fac?
Ţi-am spus că n-o să danseze nimeni cu mine.
Elsa, dansează cu tatăl tău.
- Mama, te rog. - Dansează cu tatăl tău.
Elsa...
Când mergi la dans, dansezi primul dans cu cel ce te însoţeşte.
Acum eu te însoţesc, aşa că vei dansa primul dans cu mine.
Apoi, dacă vei fi văzută dansând, te vor invita şi alţii.
Mai mult, n-ai mai dansat cu tata de la ziua ta.
Tată, te rog. Nu vreau să dansez.
Iertaţi-mă. Nu ştiam că mai e cineva aici.
Nu te ruşina. Ce s-a întâmplat?
Vino. Stai jos.
Vino aici.
E bine să plângi. Ştii ce se spune în Turcia?
Se spune că lacrimile spală ochii să poţi vedea mai bine.
Parcă în Turcia se spune asta...
Da, Turcia...
Spune-ne, care-i motivul acestei izbucniri emoţionale?
De ce o fată frumoasă ca tine nu este înăuntru
bucurându-se de muzică şi de dans?
Pentru că nimeni nu vrea să danseze cu mine. Şi nu sunt frumoasă.
Îmi spui mie că nu eşti frumoasă?
Unui expert care a fost la Istanbul, Hamburg şi Paris?
Mie îmi spui tu asta?
Eu îţi spun că oricine are ochi de văzut,
vede cât de frumoasă eşti.
Întreabă orice om inteligent. Întreabă-l pe Glocken.
Această tânără este frumoasă sau nu?
- Frumoasă. - Iată.
Ţi-am spus.
Şi câţi ani ai tu?
16.
Adolescenţa.
Ce este adolescenţa?
Adolescenţa este perioada când oamenii îşi fac griji pentru lucruri
pentru care nu trebuie să-şi facă griji.
16.
Îţi promit că la 17 ani ai să fii şi mai frumoasă decât eşti acum.
La 21 ai să fii minunată.
Iar la 25, extraordinară.
Şi nu trebuie să-ţi justific asta.
Poveşti din pădurea vieneză.
Davis, poveşti din pădurea vieneză.
Dansează cu mine.
Ţie niciodată nu-ţi place să dansezi.
Cred că sunt cea mai fericită când dansez.
Uneori îmi doresc
să fi avut o ruletă la gleznă în tot timpul cât am dansat.
Ţi-aş fi putut spune cât am călătorit fiind fericită.
David, dansează cu mine.
David, spre deosebire de tine, eu mă voi bucura de petrecerea asta.
Aşa că voi dansa cu primul bărbat care mă invită.
Şi iată-l că vine.
- Îmi acordaţi acest dans? - Cu plăcere.
Bună seara.
Pari bine dispus.
- Sunt. Am adus pe lume un copil. - Ce frumos.
- Băiat sau fată? - Băiat.
- Cum rămâne cu sărbătorirea noastră? - Ce vrei să spui?
- Dansul nostru. - Mă intimidezi. Chiar nu dansez.
Eram sigură. Ei bine, acesta e vals şi chiar şi tu te poţi descurca la vals.
- Mă îndoiesc. - Eu nu.
Urmăreşte-mă pe mine şi urmăreşte muzica.
Cum te simţi?
Parcă nu mai trece răceala asta.
Dar cred că voi fi mai bine dacă am să pot dormi la noapte.
- Va trebui să mă ajuţi din nou. - Nu eu te ajut.
Willie, nu-mi ţine predici.
Ai s-o faci la nesfârşit.
Încerc să-ţi spun cât e de periculos.
De ce încerci să-mi spui?
Vrei să-mi spui că sunt dependentă?
Ţi-am luat o sticlă de şampanie, da? Da.
Şi mă tot dau la tine, da? Da. Deci când o să fim împreună?
Şi acum suntem împreună.
Hai, dragă. Ştii ce vreau să spun.
Vrei să spui că vrei să te culci cu mine.
Mai întâi banii. Cât?
- Cât? - 40 de dolari.
Eşti nebună.
Ca jurnalist, scopul meu este să dirijez cititorii
către problemele vitale ale societăţii.
Am adus un doctor care să înceapă o serie de articole de sprijinire
a avorturilor pentru sarcini nedorite.
Acesta este domnul Rieber. Gândeşte tot timpul.
Desigur, acest lucru va fi fără dureri. Fără dureri.
Avort nu doar pentru copii bolnavi sau nedoriţi,
ci şi cei din părinţi bătrâni.
Părinţi bătrâni, peste 60 sau 65 de ani.
Desigur, aceleaşi măsuri se vor lua şi pentru evrei
şi pentru orice alte amestecuri nejustificate ale rasei.
Albi şi coloraţi de orice rasă. Chinezi, negri...
Şi pentru orice alb condamnat de ceva serios...
Este o singură problemă în tot ce ziceţi. Cine va mai rămâne?
Asta e greu, într-adevăr.
Nimeni nu vrea nici măcar să accepte o nouă idee.
Dansăm?
Îmi place să-l ascult pe domnul Rieber.
De câte ori îl ascult, mă simt liniştit.
Ştiu că nimeni nu ia în serios nici ideile şi nici partidul lui.
Scuzaţi-mă.
Îmi permiteţi?
Cum te simţi?
Mai rezistă puţin.
Promit să te ajut dacă nu se poate altfel.
Aş vrea să mă aşez.
E o petrecere frumoasă? Vă place?
Îmi daţi o ţigară, vă rog?
Vă mai pot oferi ceva?
Mulţumesc.
Scuzaţi-mă, vă rog.
Mă simt de parcă o să mor.
Ştiu.
- Ce-i cu tine? - Eşti egoist şi plictisitor...
Nu ştiu de ce nu mi te pot scoate din cap. Nici măcar nu eşti frumoasă.
Ai tot felul de prostii în cap! Aş vrea şi le pot scoate cu mâna.
Ia-ţi mâinile de pe mine! David, opreşte-te, altfel chem paza.
- Lasă-mă în pace... - Jenny, Jenny...
Ce? Ce vrei de la mine? Ce?
Aş vrea să pot să ştiu.
Jenny... Jenny, ce se întâmplă?
Plâng, asta se întâmplă. Plâng.
Cea mai frumoasă faţă. Cea mai frumoasă faţă din lume.
David. David, ce-o să se întâmple cu noi?
Niciodată nu te-ai priceput la asta.
Are fermoar, îţi aminteşti?
Minunat cer.
Sunt sigură că priveşti ades cerul împreună cu soţia ta.
Mi-ar fi plăcut să fie cineva care să privească cerul cu mine.
Eşti extrem de romantică, doamnă Treadwell, aşa-i?
A fost handicapul vieţii mele.
Nu mă pot bucura de ce am. Bernard Shaw a zis asta, aşa-i?
Dacă nu poţi obţine ce vrei
atunci bucură-te de ceea ce ai.
Şi ce vrei, doamnă Treadwell?
O viaţă folositoare.
Pe cineva care să mă iubească. Pentru totdeauna.
Ridicol, nu?
Şi ce s-a întâmplat?
Am ales greşit omul. Mă întreb de câte ori ai mai auzit asta...
Era cel mai promiţător. Cel mai frumos.
Dădea cea mai bună impresie.
Şi totul s-a dovedit doar o impresie.
M-a făcut cea mai cunoscută nevastă a celui mai cunoscut fustangiu
din societate.
I-am făcut viaţa un iad.
Şi am sfârşit la tribunal, printr-un divorţ.
Ne-am întâlnit într-o zi pe un coridor în afara tribunalului.
M-a lovit.
I-am luat şi ultimul ban pe care-l avea.
Aşa că o să mă ierţi că nu sunt foarte receptivă la ideea
mariajului fericit. Sunt invidioasă.
Dumneavoastră şi soţia dumneavoastră probabil sunteţi cei mai apropiaţi oameni.
Nimic nu e perfect, doamnă Treadwell.
Voiam doar să-ţi spun că aş fi cumpărat şampania.
Aş fi cumpărat-o dacă aveam bani.
Intră.
- Câţi ani ai? - 19.
Eşti cu un an mai mare decât mine.
Acum poţi să-mi dai ceva bani?
Nu-ţi cer mult, dar trebuie să-mi dai ceva.
Pepe probabil m-ar bate bucată cu bucată dacă nu-i dau nimic.
Dar nu eşti dansatoare?
Mai bine pleacă.
Bun. Mai mulţi bani.
Să vedem, a fost studentul şi marinarul...
- Ce-i cu el? - N-a vrut nimic.
- Ce făcea aici? - A vrut să mă vadă.
Te-ai gândit vreodată că poate veni cineva doar să mă vadă?
Că s-ar putea să vreau să fiu cu cineva de vârsta mea?
Sunt şi eu om, chiar dacă tu nu crezi asta.
Cine ţi-a spus asta? Cine ţi-a spus că şi tu eşti om?
Dacă era după tine, trebuia să suport eu toată călătoria asta.
Tu eşti un obiect pe care l-am luat de pe stradă
când avea 14 ani şi avea haine murdare.
Încercând să momească bărbaţii pentru câţiva bănuţi amărâţi.
Lowenthall! Sforăi!
Aşa zice şi nevastă-mea.
De ce-ţi fac toate astea?
Am trăit cu un om care controla alţi 5.000 de oameni.
Le controla vieţile.
Fără să vreau, m-am implicat în vieţile acestor oameni.
Ajunsesem să ştiu că fiecare îmbucătură, fiecare haină pe care o îmbrăcam
era rodul muncii lor.
Într-o zi am intrat în casele lor.
Şi de-atunci n-am mai putut uita.
Femeia care trăia acolo a văzut că eram şocată de felul în care trăiau.
Şi mi-a spus... Iertaţi-mă.
Am spus... Pentru ce să vă iert?
Iar ea mi-a zis... Iertaţi-mă pentru casa mea,
pentru felul cum arată,
iertaţi-mă pentru tot.
Şi-apoi a zis... Desigur, trebuie să înţelegeţi că tot locul ăsta
este un gunoi iar eu sunt o parte din acest gunoi.
Am început prin a ascunde agitatori în podul casei
şi am sfârşit ajutându-i să-şi procure arme.
Nu spui nimic...
Nu ştiu ce să spun.
N-am întâlnit prea mulţi în viaţa mea care să fie atât de ataşaţi de ceva.
Nu vorbeşti niciodată despre tine.
Nu-i prea mult de spus.
Provin dintr-o familie de muncitori din Hamburg,
am muncit mult să ajung medic.
- Am încercat să fiu bărbat şi am reuşit. - E grozavă.
E o tâmpenie. Marcat pe viaţă, ca o vită.
Eşti căsătorit?
Ai copii?
Doi băieţi.
Eşti fericit?
Cine e fericit?
Ea de ce nu este aici, cu tine?
N-avea sens să o târăsc după mine jumătate de lume.
Dar tu? Eşti căsătorită?
- De trei ori. - Şi ce s-a întâmplat?
Niciodată n-am găsit omul potrivit.
Poate că aşteptam pe cineva ca tine, cineva pe care să-l învăţ vals.
Sigur că da.
Gândeşte-te... Nu-i extraordinar?
Doi străini pe o navă.
Nu ne vom mai vedea vreodată. Şi putem vorbi.
Putem vorbi ca doi prieteni. Sau poate iubiţi.
Putem vorbi ca doi oameni care se întâlnesc de partea cealaltă a mormântului.
Nu te opri...
Ţi-am trezit vreun sentiment?
Nu, sigur că nu.
Sigur că nu.
Ciudat.
Ştii la ce mă gândeam?
Am crezut că ai putea fi dragostea romantică şi nevinovată
pe care ar fi trebuit s-o am în adolescenţă.
Desigur, nimeni nu m-a iubit nevinovat.
Şi ce-aş mai fi râs dacă ar fi încercat...
Niciodată nu pot lovi cu boltă din colţul exterior.
Poftim?
Niciodată nu pot lovi cu boltă din colţul exterior.
Foarte interesant. Ce înseamnă asta?
Nu ştiu dacă să-ţi spun.
Bine, îţi spun.
Eşti la bătaie! La bătaie.
Bătaie. Bătaie.
Bine. Eşti la bătaie. Prinzătorul este acolo.
Îşi ia avânt, se răsuceşte şi
când e lângă tine îţi fură mingea.
Şi asta e o minge cu boltă din colţul exterior.
Niciodată n-am putut lovi cu bâta.
- Înţeleg. - Nu, nu înţelegi. Nu înţelegi deloc.
Nu ştii cum e să fii acolo iar mulţimea să-ţi strige să arunci.
Şi ăştia încep să vorbească. Prinzătorii, ei vorbesc.
Nu poate lovi cu boltă din colţul exterior.
Şi din momentul ăla, doar asta vezi. Mingi cu boltă din colţul exterior.
Aşa că ai avut marea şansă.
Şi n-ai profitat de ea.
Încă îl mai aud pe tata strigând din tribună,
chiar daca nu este acolo.
Big Will, eşti un om de nimic!
Ca şi mine, eşti un om de nimic.
Cred că eşti prea aspru, Herr Tenny.
Un om de nimic.
Ştii, am călătorit mult.
Ai mei mi-au dat nişte bani. Nu mulţi, dar destui.
Se simt mult mai bine când nu sunt pe-acolo.
Ştii ce-am aflat? Că cel mai amuzant lucru despre oameni
este să-i faci să se simtă vinovaţi.
De exemplu, estimez că în lume sunt cel putin
873 de milioane de oameni care nu ştiu ce înseamnă
o curbă cu boltă din colţul exterior.
Aşa că eu cred că exagerezi când spui că ţi-ai ruinat viaţa
doar pentru că nu poţi lovi. Cu sau fără bâtă.
Înţelegi la ce mă refer, Herr Tenny?
Nu.
Ştii ce cred eu?
Nu.
Eu cred că eşti un intelectual nerecunoscut de ceilalţi.
Până la fund, piticule.
Valetul, de la care am aflat cât de puţine ştiu despre nava asta,
m-a informat că ai fost văzut părăsind cabina Contesei
la o oră total nepotrivită.
Nu comentezi, Willie? Cred că ăsta e unul din motivele pentru care îmi placi.
Tu nu ai vulgaritatea mea.
Mă întreb dacă e adevărat că viaţa e la fel de
stupidă şi fără sens cum pare pe nava asta.
Familia Lutz şi fiica lor, familia Hutten cu câinele lor.
Şi Rieber grasul, care crede ca el este salvarea viitorului.
Cred că s-ar putea face un caz şi din propria mea nebunie.
Va fi şi soţia ta la Bremerhaven?
E o femeie minunată.
Suntem politicoşi unul cu celălalt de câţiva ani buni.
Băieţii tăi vor fi fericiţi să te revadă.
Abia de ne mai cunoaştem.
Ce ai să faci? Te întorci la medicina ta?
Sunt genul de medic pe care-l urăsc. Medic de medicină generală.
Ce ţi-ar fi plăcut să fii?
- Un doctor bun. - Nu crezi că eşti?
Cinstit, nici măcar mediu.
Ce crezi că o să se întâmple unei femei cum e Contesa
când va fi debarcată în aceste condiţii?
Cât ai de gând să mă mai ţii fără bani, ca pe un cerşetor?
Trebuie să-ţi cer bani chiar pentru orice?
- Mai ştii învoiala, Johann? - Învoiala...
Vei primi totul după ce mor.
Mama ta era atât de mulţumită de tine... Era mulţumită de oportunitatea asta...
Mama mea era mulţumită de şansa de a avea bani pentru ea.
Cât ai de gând să mă mai ţii cerşetor fără bani?
Cum poţi face asta?
- Chiar n-ai nici un pic de inimă? - Am inima. De-aia pot face asta.
Ce să faci tu cu banii, Johann?
Te-am văzut holbându-te la fundul ţigăncii care dansează
atunci când se plimba pe punte.
Nu am de gând să-ţi sponsorizez instinctele.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa.
Am încercat s-o conving pe doamna Treadwell să luăm împreună micul dejun.
Nimic nu se compară cu un mic dejun.
Acasă, micul dejun e în stil englezesc.
Rinichi, cârnaţi, somon, de-astea...
Ce elegant...
Cred că o să merg la bar, înainte de a lua cina.
Ce rasă încercată.
Stil englezesc la micul dejun, stilul franţuzesc la cină.
Şi mereu o trecere prin
friptură cu varză acră şi bere.
Pare foarte grijuliu. O să-i spun.
Ai mai văzut oameni atât de plicticoşi?
Grijuliul locotenent Huebner şi fericitul însurăţel Herr Freytag.
Iată şi maimuţa.
Bună dimineaţa.
Ce specimen!
Cum merge pictura?
N-am prea lucrat de când sunt pe vas,
dar am mai mâzgălit câte ceva.
Se vede că sunt îndrăgostită.
Desigur. Toată lumea de pe vas e îndrăgostită.
Iubeşte-mă, indiferent dacă eu te iubesc sau nu.
Iubeşte-mă, indiferent dacă sunt potrivit sau nu.
Iubeşte-mă,
indiferent dacă sunt capabil să iubesc sau nu.
Chiar dacă dragostea nici nu există.
Iubeşte-mă.
- Unde ai fost? - Am vorbit cu doamna Treadwell, aia.
E atât de acră. Uneori mă şi sperie.
Ei, ce crezi?
Interesant.
Cred că e bun.
Bineînţeles că e bun. Tu nu poţi face decât ceva bun.
- E minunat. - Dar?
Aşa va fi mereu?
Ce vrei tu să spui?
Exploatarea oamenilor.
E adevărat, aşa-i?
E doar...
Indiferent cât de bine făcute sunt lucrurile
tot concediază pe cineva, doar pentru a avea slujbe disponibile, nu-i aşa?
Jenny, tu îmi urăşti munca, nu?
Mie mi se pare bun.
- Vine. Priviţi. - Ce e?
I-am spus stewardului. Priviţi.
- Vă rog să veniţi pe-aici, domnule. - Merg la masă.
Da. Vi s-a pregătit altă masă.
- Pregătit? Cine a cerut asta? - Pe aici, vă rog.
Acum va vedea şi el cum ne simţim noi.
Doctor Schumann, l-au mutat pe domnul Freytag la altă masă.
Domnule Rieber, chiar sunteţi antisemit. Eu nu ştiu nici un evreu.
Şi nici nu ştiu nimic despre ei.
Nu sunt antisemit. Cum poţi să zici asta? Atât că îi prefer pe arabi.
Am trăit printre ei o vreme şi am constatat că sunt oameni foarte buni.
N-ai scos un cuvânt, doctor Schumann. Ce părere ai despre...?
Scuzaţi-mă.
Doctorul are probleme de suflet.
Credeţi că ar trebui să ne interesăm ce-l frământă?
Schumann...
Ăsta nu e nume evreiesc?
Soţia mea e evreică.
I-am spus americancei ăleia.
- Probabil ea le-a spus. - Lasă, ia nişte vin.
E Niersteiner Domtal.
De ce să fiu trist? Compania e mult mai plăcută la masa asta.
Când Glocken nu fumează una din ţigările lui puturoase.
Nu mă supăr că n-am fost aşezat la masa căpitanului.
Poate pentru că nu m-a invitat.
Ipocriţi evlavioşi.
- De ce accepţi? - Am acceptat de multă vreme.
Da, aşa-i. Are 2.000 de ani de suferinţă în urma lui.
Ei bine, eu n-am să accept.
Un pic de răbdare. Un pic de înţelegere. Lumea devine din ce în ce mai bună.
Cum spunea mătuşa mea, Rebecca...
Nu-mi pasă ce spunea mătuşa ta, Rebecca.
Credeţi că sunteţi mai germani decât mine?
Aşa credeţi?
Da. Da. Nevasta mea e evreică.
Evreică... Să vă spun despre ea.
În viaţa ei, n-ar răni pe nimeni.
Pe nimeni.
Voi? Oameni mediocri...
Voi n-aveţi loc în aceeaşi lume cu ea.
Dimineaţă, am văzut câţiva din voi în capelă.
Vă rugaţi în genunchi.
Aveţi pretenţia că sunteţi oameni buni.
Oameni buni?
Nici măcar n-aţi putea exista fără prejudecăţile voastre.
Şi cel mai rău lucru la voi,
este că nici nu vă ştiţi identitatea.
Uneori mă gândesc că, oricât de înţelegător ai fi,
deja este de-ajuns.
Ce se petrece?
L-au mutat pe Herr Freytag de la masa căpitanului
pentru că nevasta lui e evreică.
Şi este doar din vina mea.
O să-i spun îngrozitoarei Brunhilda să nu mai pălăvrăgească atât.
Proasta de mine. El e un om atât de drăguţ...
Habar n-am avut că o să se ajungă aici.
- O să plângi, aşa-i? - Bineînţeles că nu.
Nu plâng niciodată.
De ce sunt împotriva evreilor?
La mine acasă, nimeni n-are nimic cu evreii.
Eu nici n-am văzut un evreu până la 15 ani.
Poate că eraţi prea ocupaţi să linşaţi negrii
şi n-aţi mai avut timp pentru evrei.
De ce nu suni după steward? Poate îţi aduce ceva.
Am sunat! Am sunat! Am sunat!
Un tip mi-a dat pastilele astea.
Avea o teorie că răul de mare are legătură cu timpanul.
Ştii ceva, Lowenthal?
Da.
Chiar nu eşti un tip atât de rău.
Crezi?
Aceste vorbe pe care le-am zis,
nu trebuie să le iei... Cum se zice... Personal.
Nu, sigur că nu.
Este marşul istoriei. Istoria e dincolo de noi, Lowenthal.
Te simţi mai bine?
- Puţin. - Bine.
Ştii ce nu pot eu să înţeleg este de ce nu te întorci în Germania.
Eu unul, nu vreau să fiu acolo unde nu sunt dorit.
Dar tu, de ce nu te întorci în ţara ta?
Germania este ţara mea. Tatăl meu s-a născut în Germania.
Şi bunica s-a născut în Germania.
Apropos, tu de unde eşti? Nu-ţi recunosc accentul.
N-am mai auzit niciodată germana vorbită aşa cum vorbeşti tu.
Mi-am petrecut ultimii 20 de ani în Germania.
Austria?
Lângă graniţă.
Aşa am crezut şi eu.
Istoria a dovedit că evreii sunt cauza ghinionului nostru.
- Sigur că da. - Şi tu crezi la fel?
Desigur. Evreii şi bicicliştii.
Bicicliştii? De ce bicicliştii?
De ce evreii?
- Ce s-a întâmplat? - Om la apă!
Om la apă!
Hei, om la apă!
- Luaţi-o de aici! - Duceţi-o în cabina noastră, vă rog.
Întoarce-l.
Poţi să înţelegi?
Un om sare de pe un vas în mers, noaptea, în mijlocul oceanului.
Şi s-a înecat salvând viaţa unui câine.
Da, pot să înţeleg.
Cine era omul ăla?
Cel care făcea figurinele din lemn. Le făcea cu un briceag.
Intră.
Doctore, ce să facem?
Păi, faceţi tot ce se poate face...
- Cum s-a întâmplat? - Da, cum s-a întâmplat?
- A fost aruncat peste bord. - Cine ar fi făcut aşa ceva?
Uitaţi-vă la el. Ştie că cineva a vrut să-l înece.
- Are inima frântă. - Doctore!
Doar nu plecaţi...
Poate ar trebui să-i dăm nişte supă. Nişte supă fierbinte.
Da. Daţi-i supă. Nu are ce rău să-i facă.
Asta e tot?
Da, asta e tot.
Omul care l-a salvat a murit.
A spus că a murit un om?
Ştiu ce simţi acum.
Nu. Nu ştii. Eşti la fel ca toţi ceilalţi.
Crezi că a făcut bine căpitanul că i-a luat cuţitul, nu?
Îl compătimeai pe căpitan. Am dreptate?
De ce nu putem fi sinceri cu noi înşine?
Nu ştiu.
- Poate că ne e frică? - Hai să încercăm.
Poate ar fi mai bine să încercăm.
Spui că-ţi urăsc picturile. Ei bine, da.
Dumnezeu să mă ierte, dar aşa e. Nu ştiu de ce.
Poate pentru că eu nu pot picta atât de bine.
Sau poate pentru că înseamnă atât de mult pentru tine,
mai mult decât orice, mai mult chiar decât însemn eu.
Asta a fost sinceritate, da?
Da, sinceritate.
Am să-ţi spun ceva mult mai trist.
Nu pot fi ceea ce ai vrea tu să fiu.
Şi ştiu că ai nevoie de cineva care să fie lângă tine
şi să nu-i mai pese de sine pentru tine.
David, aş vrea să fiu aşa, dar nu pot.
- Pur şi simplu, nu pot. - Jenny, ştiu că poţi.
Asta înseamnă să nu-mi mai rămână nimic pentru mine.
Înţelegi? Nimic...
Jenny, ştii ce-mi trebuie mie? Ceva foarte simplu.
Îmi trebuie o femeie. Dar asta e greu pentru tine, nu-i aşa?
Tu eşti obsedată de competiţie.
Ştii cât de gol şi de frustrat te simţi când întinzi mâna
după ceva şi, de fapt, vezi că nu e nimic din ce ai crezut?
Să simţi că este cineva lângă tine.
David, crezi că eu nu simt la fel?
În ciuda propriei mele firi?
- Oare n-am încercat totul? - Ba da. Ţi-ai dat toată silinţa.
E greu pentru tine, ştiu. E greu pentru amândoi.
Spui că munca mea e cea mai importantă pentru mine.
Ei bine, chiar este.
Dar aşa sunt eu făcut. Nu mă pot schimba.
Şi cine vrea să fie cu mine, trebuie să înţeleagă asta.
Va trebui să trăiască pentru mine.
Jenny, ştiu că par egoist, dar aşa e.
Nu mai putem fi împreună, nu-i aşa?
Nu-i aşa?
David?
Intră.
Ar fi trebuit să vin la tine.
Mi-au spus că nu te simţi bine.
Sunt doar obosit, asta-i tot.
- Dormeai? - Nu.
Nu ştii că nu-i sănătos să dormi îmbrăcat?
- Unde sunt? - Ce?
- Unde sunt? - Ce cauţi?
Nu-mi mai cotrobăi prin lucruri.
Iată-le. Pune-le pe tine.
Haide, pune-le pe tine.
Iar eu îţi voi citi până adormi.
Ce literatură deocheată ai...
Rezistenţa naturală şi medicina clinică.
Cercetări asupra reumatismului.
Afecţiuni... ale inimii...
Nu ştiu de ce sunt aşa obosit.
Este normal. Ne mai simţim şi obosiţi câteodată.
A murit acela care făcea figurinele din lemn.
Da, ştiu.
N-am fost în stare să accept moartea. Niciodată.
Indiferent de câte ori am văzut-o. Întotdeauna m-am simţit răspunzător.
Acum...
ia să vedem ce avem aici.
Desfrânata Lady Chatterley aştepta să intre grădinarul.
El a intrat, s-a oprit un moment simţind că e cineva în cameră.
Muşchii îi luceau în bătaia lunii.
Ea l-a strigat încetişor. Grădinarul s-a dus spre ea.
El a sărutat-o pe Lady Chatterley
cu un sărut pe care ea nu-l mai simţise niciodată.
Braţele ei îl aşteptau, împotrivindu-i-se şi cerându-l, în acelaşi timp.
Jonathan, spuse ea, Jonathan, dragule, mă violezi.
De unde ai asta?
Eşti ciudată.
Uneori eşti rece. Apoi caldă ca un copil.
Sunt doar femeie.
Întinde-te.
Mai sunt 3 zile până în Tenerife.
Ştiu.
Ce ţi se va întâmpla acolo? Ştii?
O să fii închisă?
Cred că va fi un fel de închisoare.
Dar nu trebuie să crezi că voi dormi pe un pat de piatră
şi că voi mânca doar pâine şi apa.
Nu e stilul meu.
Acum am să-ţi citesc din cartea asta exact ce scrie în ea.
Dacă nici asta nu te adoarme, n-o să te mai adoarmă nimic.
Ficatul este un organ mare, glandular
de formă neregulată şi culoare brun-roşcată.
Hai...
- Te rog, vino cu mine la masă. - Nu. Am făcut deja destul.
Trebuie să te descurci singură.
- Sigur arăt bine? - Eşti foarte drăguţă.
Acum du-te.
Bună seara.
Bună.
Chelner!
Aş vrea o sticlă de şampanie rece, te rog.
Bei o cupă cu mine?
De ce nu? Ce sărbătorim?
V-aţi certat?
Am terminat-o.
Îmi pare rău.
Vă rog să mă scuzaţi. Trebuie să merg pe punte.
Vrei sa dansăm?
Nu.
De data asta, nu.
Mulţumesc.
Cred că am să mă duc în cabină
pentru că muzica germană e departe de gusturile mele.
Nu te jena.
Nu se uită nimeni.
Ne vedem mai târziu?
Mai târziu.
Domnule Freytag?
Vreau să vă spun că regret.
Regret din toată inima.
Inima?
Voi nu aveţi inimă. Nici unul din voi.
Îmi pare rău. N-am nici un drept să fiu nepoliticos cu dumneavoastră.
N-am nici un drept să fiu nepoliticos cu nimeni.
Trebuie să fiţi foarte îndrăgostit de soţia dumneavoastră, dacă o apăraţi atât de tare.
Eu şi soţia mea suntem despărţiţi.
Da.
Am...
Am crezut că pot trece peste ce va urma după ce ne vom căsători.
N-am putut.
Nu eram pregătit să renunţ la poziţia mea
din cauza prejudecăţilor patronilor mei.
Familia mea mi-a spus că aşa se va întâmpla.
Şi prietenii mi-au spus.
Dragii mei prieteni...
Aşa că am intrat în panică.
M-am speriat!
Am cerut la firmă să fiu transferat în Mexic.
N-o să vă vină să credeţi ce am făcut.
Am scris o scrisoare.
Dragă Marianne,
nu mai putem fi împreună.
Mi-am imaginat de mii de ori faţa ei când a primit scrisoarea.
Faţa aceea m-a urmărit peste tot.
Acum mă întorc.
Nici măcar nu ştiu unde s-o găsesc.
Dar trebuie s-o găsesc.
Şi s-o implor să înţeleagă.
Şi să mă ierte.
Dacă ţine la dumneavoastră, va înţelege.
Nu înţelegeţi?
Chiar dacă ea va înţelege, eu nu voi uita niciodată...
că am scris scrisoarea aia.
Ascultă muzica, Glocken.
Şi acum încearcă să mă convingi că nu simţi nimic ascultând-o.
Siropel de coacăze...
Spune-mi, Glocken, sincer...
Când auzi muzica asta, indiferent unde eşti,
n-ai un sentiment special pentru că eşti german?
Am să-ţi spun sincer. Când aud muzica asta, indiferent unde sunt,
am un sentiment special pentru că sunt pitic.
Îmi amintesc cum era la mii de kilometri de casă,
într-un teatru din New York.
Era un documentar de la funeraliile Reginei Victoria.
Ce femeie! Cât de mult a însemnat pentru noi toţi.
Eşti german, nu-i aşa?
Eşti cel mai german din toţi germanii pe care-i ştiu.
Vreau să-ţi arăt ceva.
O mai privesc din când în când, atunci când vreau să mă simt bine.
Ordinul Crucii de Fier.
Clasa a II-a.
Şi erou de război...
Cred că eşti cel mai nebun de pe vasul ăsta.
De ce spui asta?
Unde ai fost tot voiajul ăsta?
Crezi că vasul ăsta a adunat toate tipologiile personalităţii germane?
Nu.
Tu nu cunoşti germanul mediocru aşa cum îl cunosc eu.
Poporul care l-a dat pe Goethe, Beethoven şi Bach
nici nu ştie că aceştia au existat.
50% din poporul care l-a dat pe Goethe, Beethoven şi Bach
ar fi mers la petrecerea lui Rieber. - 44%.
Eşti orb! Eşti complet orb!
Nu vezi ce se întâmplă chiar în faţa ta.
Ce vrei să spui?
Chestia asta cu evreii? Tu nu ne înţelegi.
Evreul germen e ceva special.
Suntem întâi germani şi abia pe urmă evrei.
Am făcut atât de multe pentru Germania. Germania a făcut atât de multe pentru noi.
Un pic de răbdare. Un pic de înţelegere. Şi se va rezolva totul de la sine.
Ascultă, sunt aproape un milion de evrei în Germania.
Ce crezi că vor face? Ne vor ucide pe toţi?
Scuză-mă. Vreau să dansez cu o doamnă încântătoare.
Pot să am onoarea acestui dans?
- Dă-mi nişte bani sau te omor! - Ai înnebunit?
- Te omor! - Johann! Te bate Dumnezeu.
Nu vreau să mai aud asta. Crezi că eu nu văd cum mă tratezi?
Crezi că eu nu ştiu cât mă înşeli?
Unde sunt? Unde sunt banii?
În sertarul de sus.
Intră.
Am făcut rost de bani.
Vino.
Hai.
Stinge-mi ţigara.
Spune-mi...
sunt prima femeie din viaţa ta?
Tremuri... N-are de ce să-ţi fie frică.
Nu.
Prima dată...
Prima dată e foarte importantă.
Opreşte-te! Opreşte-te! Opreşte-te!
- Doar o învăţ flamenco! - Peşte ce eşti! Ia-ţi mâinile de pe ea!
Marele erou... Să mergem.
Îmi pare rău.
Nu cred că eşti chiar trează, doamnă Treadwell.
Ce te-a făcut să crezi asta?
Dumnezeule! Le pândeşte ca un tigru.
Ai văzut cum erau fardate fetele alea?
- Bărbaţilor chiar le place? - Se pare că unora da.
Mă gândeam că bărbaţii ar vrea
să ştie ce sărută.
Aş vrea să ştiu cum e să te sărut.
Te tot urmăresc şi mă gândesc la tine de mult timp.
Nici nu m-ai băgat în seamă. De ce?
Acum nu vrei să te sărut. De ce?
Vrei să-ţi spun "Te iubesc"? Niciodată n-am înţeles ce înseamnă asta.
N-o spune. N-aş suporta să aud aşa ceva.
Şi-atunci de ce mi-ai făcut avansuri?
N-ai luat în seamă sentimentele mele, aşa-i?
Nu.
Şi îmi pare rău pentru asta.
Doamnă Treadwell, sunt doar ofiţer III pe un vas de clasa a doua.
Dar asta m-a ajutat să văd oameni. Am mai văzut femei ca tine.
Femei la 46 de ani care se cred cochete.
Călătoresc adesea pe vase. Mereu căutând ceva.
Ştii unde se încheie căutarea asta?
Într-un club de noapte, lângă un bărbat plătit ca să-ţi spună ce vrei să auzi.
Eşti un om de rând...
Dar e neobişnuit ca un om ca tine să-mi spună asemenea lucruri.
Poate că adevărate.
Cred că s-au încheiat serbările din seara asta.
- Te conduc până la uşă. - Chiar nu e necesar.
Mă descurc singură.
- Dragule... - Da...
Nu ştiam că există o doamnă Rieber.
Cum adică o doamnă Rieber?
Valetul mi-a spus că ai trimis o telegramă la Frankfurt pentru doamna Rieber.
Nu ţi-am spus pentru că n-aş fi suportat umilinţa.
Este tragedia vieţii mele. Nu m-ar lăsa să plec.
Trebuie să merg mai departe şi să întreţin cei 3 copii şi pe ea.
Ai 3 copii?
Nu-i înţeleg şi nici ei nu mă înţeleg pe mine.
Se agaţă de mine. Şi mi-ar suge şi sângele, dacă ar putea.
Nu mă înţeleg.
Sunt un om viu şi pasional.
Am nevoie de dragoste. Trebuie să am multă dragoste.
Spune-mi că mă înţelegi. Trebuie să mă înţelegi.
Înţeleg.
Uite, ţi-am cumpărat o sticlă de şampanie.
Un pachet de ţigări Sultana şi 2 margheritas.
Când o să fim împreună?
Cred că ai băut cam mult. Cred că plec acum.
- În seara asta. - Nu, nu în seara asta. Sunt obosită.
În seara asta.
Foarte bine. Numai dă-mi drumul.
Hei, la ce cabină stai?
La numărul 14.
Nu credeam că îţi pierzi vremea cu zgârciţi d-ăştia...
M-am gândit la ceva interesant pentru zgârciobul ăsta.
I-am dat numărul de la cabina
americancei ăleia ticăloase, doamna Treadwell.
Cred că eşti nebun.
M-am interesat... Mă vor lăsa să stau pe insulă.
O să fiu în stare să am grijă de ea.
Înţeleg ce simţi, înţeleg că ea e neajutorată.
- Dar să renunţi la tot? - La ce renunţ?
- La viaţa ta!
Viaţa mea... Viaţa mea înseamnă răspunderile mele.
Răspunderi pentru ceva ce mie nu mi se pare adevărat.
Femeia din cabina aia, ea este adevărată pentru mine.
Pare ciudat. Dar ea este singurul lucru adevărat care mi s-a întâmplat.
Ai auzit de idilele de pe astfel de vase, nu?
Ea şi-a recunoscut vinovăţia, iar tu te îndrăgosteşti de ea.
Îţi spun eu, dacă tu nu vezi. Face astea pentru injecţia ei preţioasă.
- Nu pe tine te vrea. - S-ar putea să ai dreptate.
Dacă aşa stau lucrurile...
Când am avut atacul de cord, am avut un vis.
Poţi vorbi despre moarte. Ca şi doctor, am văzut-o de multe ori.
Dar nu ştii cum e până când nu te ameninţă pe tine.
Am visat că murisem deja.
Am visat că eram într-o ladă. Tot corpul mi-a transpirat.
Voiam să strig... Nu pot fi mort! Încă n-am trăit destul!
Cine a trăit destul?
Crezi că femeia ăsta e răspunsul tău, Willie?
O femeie ca ea. Prin câte a trecut...
A văzut totul. Pentru ea, nu mai sunt surprize.
Nici măcar dragostea, Willie... Aş vrea să putem spune că mitul dragostei încă există.
Nu mai eşti tânără, doamnă Treadwell.
Nu mai eşti tânără de multă vreme.
În spatele acestor ochi obosiţi, se ascunde o inimă de 16 ani.
Sărmană nebună...
Asta le place bărbaţilor?
Bine...
Baby...
Încă n-ai învăţat să te maturizezi.
Doamnă Treadwell de Murray Hill, Virginia.
Acum!
Poţi să-ţi faci unghiile de la picioare cu ojă verde.
Ştii cum se va sfârşi, nu?
Singură.
Stând într-o cafenea,
cu un bărbat plătit.
Lasă-mă!
Doamnă Treadwell.
Scuzaţi-mă. Mexicanca aia mi-a zis că stă la cabina 14.
Iertaţi-mă.
Ieşi afară!
Îmi pare rău. Chiar îmi pare rău. N-am ştiut că...
- Porcule! - Hei, ce naiba?
Pleacă! Ieşi! Ieşi!
Ieşi afară!
- Dormeai. - Ştiu.
Iarăşi ai ţipat în somn.
Da?
Ce e?
Nimic.
- Trebuie să fie ceva. - E ridicol.
Spune-mi.
Promite-mi că nu râzi.
N-am să râd.
E ceva ce am văzut când am fost în Taxco. O întâmplare în autobuz.
Era o femeie şi un bărbat. Li s-au alăturat şi alţii.
Se clătinau şi se balansau. Credeam că dansează.
Bărbatul avea mâna ridicată şi ţinea un cuţit lung.
Femeia avea tăieturi pe stomac şi pe piept.
Sângele curgea atât de tare că-i îngreuna fusta.
Ea îl lovea cu o piatră.
N-am să uit niciodată feţele lor.
Nu era doar ură.
Erau legaţi în ura lor.
Şi apoi au început iarăşi să se bată.
Îi visez mereu în diverse ipostaze.
În noaptea asta, eram unul dintre spectatori,
de parcă eram la o piesă de teatru.
Apoi s-a întâmplat ceva.
- Ce? - S-au schimbat rolurile.
Da?
David, chipurile alea erau ale noastre.
Bună seara, doctore.
Bună seara, domnule doctor.
Mulţumim că ne-ai adus acasă, căpitane.
Hrana şi găzduirea au fost minunate.
Au venit să mă ia?
Pentru mine, voiajul se termină aici.
Am aici o reţetă pentru ceva
ce te va ajuta. Orice doctor va fi de acord.
Faci multe pentru mine.
Dragul meu, dragostea mea...
Măcar o dată, hai să ne sărutăm la lumina zilei, pe punte.
Adio.
Cred că ar trebui să ajungem la Bremerhaven până joi dimineaţă.
Willie, îmi bei cel mai bun coniac.
Nu că m-aş supăra, dar nu asta ar trebui să faci acum, nu?
N-ar trebui să faci asta.
Ştiu că încă te mai gândeşti la ea. O să se descurce.
Pot să-ţi garantez că a găsit deja pe cineva care s-o ajute.
Femeile ca ea, găsesc mereu pe câte cineva.
Taci!
Willie...
Ce mod de a risipi coniacul bun...
Când mă gândesc la câte am văzut pe vasul ăsta...
Barbarii prosteşti... Vanităţi...
Vorbim despre valori? Nu există valori.
Doar bălegarul pe care creşte viaţa noastră...
Ea a ştiut să se uite în grămada de gunoi. Şi a ştiut ce să găsească acolo.
Noi suntem oamenii civilizaţi şi inteligenţi care ştim să executăm un ordin.
Indiferent care ar fi el.
Misiunea noastră supremă în viaţă este să nu fim nebuni.
Şi încheiem prin a fi mai nebuni decât toţi.
De ce n-am plecat şi eu?
Intră.
Domnule doctor, doamna Lutz vrea să vă vadă. Fiica ei, Elsa, nu se simte bine.
Vin imediat.
Dă-i naibii, Willie. Rămâi aici şi odihneşte-te.
Nu arăţi bine deloc. Ar trebui să te vezi cum arăţi.
La asta mă refer şi eu.
- Bună seara. - Bună seara.
- M-aţi chemat? - Puteţi să-i daţi Elsei un purgativ?
Ia două pastile înainte de culcare.
Doctore, nu-i măsuraţi temperatura?
Cred că e beat.
Aproape că vă aud spunând... Ce legătură au toate astea cu noi?
Nici una!
SFÂRŞIT
Traducerea şi adaptarea LILE
Revizuire text ŞTEF IONESCO
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania
Sprijină-ne pentru a deveni membru VIP şi a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org