Uşa din fata
Te numeşti Roy Freeman Locuieşti pe Munson Avenue, 213E Născut în 1964 23 martie
Nu bei alcool Scoate gunoiul miercuri seara
Ia-ţi telefonul mobil Eşti bine
Poliţia ţinutului Washington Cum laude, Ofiţerului de poliţie Roy Freeman
Bucătărie, Baie
Carnea congelată este aici
Scoate conţinutul Pune tava în cuptorul cu microunde
Găteşte-l 4 minute jumate Îndepărtează folia, că e fierbinte!
La naiba!
Ai Alzheimer Doctorul tău este Dr. Mehta
Numeşte 3 obiecte din această cameră.
Scaun, lampă, ceas.
3 obiecte care nu se află în cameră.
O siclă de whisky, un avion, un cal de curse.
La naiba.
- Data de astăzi. - Joi.
Data, nu ziua din săptămână.
Septembrie. Sep...
Dar anul?
În ce oraş te-ai născut?
Îţi aminteşti cum o chema pe mama ta?
Dar pe tatăl tău?
Fantomele trecutului
Aceasta este o procedură experimentală.
Electrozii vor trimite impulsuri
în zonele ţintă din creierul tău.
Ar trebui să stimuleze noi căi neuronale,
dar rezultatele pot fi mai puţin previzibile,
mai ales din cauza istoriei tale privind excesul de substanţe,
un declanşator comun pentru boala Alzheimer.
Alo.
Sunteţi Roy Freeman?
Te numeşti Roy Freeman
Alo?
- Da. - Eu mă numesc Emily Dietz.
Lucrez cu Proiectul Mâini Curate.
Proiectul Mâini Curate?
Da!
Suntem o acţiune nonprofit în justiţie
şi milităm pentru deţinuţii
care au fost privaţi de drepturi de autor de către sistem.
Bine.
Aveţi câteva minute să vorbim?
Da.
Despre ce este vorba?
Este... ceva referitor la un caz mai vechi de care v-aţi ocupat.
Emily Dietz.
- Dnul Freeman? - Doamna Dietz.
Bună ziua.
- Emily. - Emily.
Apreciez că vă întâlniţi cu mine.
Pentru puţin.
Ai spus că este vorba despre, un caz mai vechi, nu?
Da domnule. Isaac Samuel.
Isaac Samuel?
Eu... îmi cer scuze. Dar nu...
Desigur.
Sunt sigură că aţi avut mai multe cazuri
decât v-ar face plăcere să vă amintiţi.
Da. Cam aşa ceva.
A fost condamnat în cazul uciderii lui Joseph Wieder
de la Colegiul Waterford acum zece ani
şi este programat spre a fi executat
la sfârşitul lunii viitoare.
Am încercat să obţinem o amânare de la guvernator,
dar fără un rezultat pozitiv.
Bine.
Nu-l recunosc.
Ce legătură are cu mine?
Domnul Samuel a cerut să vorbească cu detectivii
care l-au interogat în noaptea mărturiei sale.
Eu l-am interogat?
Şi încă nu l-am găsit pe fostul dvs partener.
Despre ce ar vrea să vorbim?
Mă tem că nu mi-a spus.
Va trebui să-l întrebaţi personal.
Victima a suferit de o hemoragie craniană abundentă
în urma unei lovituri puternice
Nu s-a găsit nici o posibilă armă, a crimei.
Isaac Samuel?
Da.
Eu sunt Roy Freeman. Am fost detectiv.
Mi s-a spus că ai vrea să mă vezi.
- Da? - Da.
Bine.
Ei bine, am venit.
Ce mai faci?
Păi ştii tu, sunt binecuvântat, Roy.
Zece ani, 3 ani încinşi şi un pătuţ,
membru al clubului de carte al condamnatului la moarte.
Închisoarea mi-a luat trupul, spiritul însă e la Allah.
De parcă ţi-ar pasă ce mai fac.
Înţeleg.
Deci, această doamnă, Emily Dietz,
din Proiectul Mâini Curate,
mi-a spus că vrei să vorbeşti cu mine.
Asta ai vrut tu să-mi zici?
Nu, eşti aici pentru că vreau să ştiu ce sentiment te încearcă
să cunoşti un om nevinovat care va fi executat.
Corect.
Şi... tu eşti acel om nevinovat?
Da.
Nu mă înţelege greşit, Roy.
Am făcut nişte fapte regretabile, am luat anumite decizii greşite,
dar să-l ucid pe Joe Wieder nu s-a numărat printre ele.
Isaac...
ai mărturisit.
Ai fost adus aici la interogatoriu
iar tu ai mărturisit.
Şi acum îmi spui, după atâta timp,
aşa dintr-o dată că îţi aminteşti lucrurile altfel?
Nu e nimic, aşa dintr-o dată.
Sunt aici de zece ani. Zece ani nenorociţi.
Neavând nimic de făcut mi-am reluat rahatul acela în mintea mea.
- Cum s-au desfăşurat faptele. - Corect.
De aceea sunt aici.
Deci poţi să-mi spui ce s-a petrecut cu adevărat.
Uite, ştiu că nu mai eşti poliţist,
şi de cum te-au împroşcat cu rahat
după acel accident, beat fiind la volan,
şi poate vrei să-ţi limpezeşti conştiinţa.
Măcar ascultă-mă... de data asta.
Te ascult.
În noaptea crimei,
eram foarte încordat, nu-mi amintesc mai nimic.
Voi băieţi, m-aţi „bombardat„ cu întrebări toată noaptea.
Iar când am văzut fotografiile, am fost bulversat
şi m-am gândit că eu oi fi făcut-o.
Ai intrat, l-ai bătut până la moarte.
Am găsit amprentele tale peste tot în casă!
Haide!
Doar recunoaşte, fiule. Recunoaşte.
E mâna ta. Tu ai făcut-o! Tu ai făcut asta! Aici tot tu!
Toate astea te combat!
Recunoaşte!
Da.
De ce te-ai dus la el acasă?
În anul dinaintea uciderii lui Wieder,
am fost acuzat pentru un furt.
O formulă pentru fiul meu.
Şi Wieder era ca martor expert pentru procuratură.
Eu i-am spus judecătorului că eram prea drogat în noaptea aceea
încât nu mai judecam corect,
dar Wieder a spus că ştiam exact ce făceam.
Aşa că m-au tratat ca pe un adult.
Ştii cum e să ai 18 ani
şi să fii curva unui skinhead?
Să ne întoarcem la asta.
Wieder depune mărturie împotriva ta şi te aduce la închisoare.
Te duci la el acasă, în toiul nopţii. Eşti nervos.
- Nu-ţi place situaţia... - Nu sunt un ucigaş!
Eu am vrut doar să-mi recuperez fiul
şi m-am gândit că poate Wieder m-ar putea ajuta.
Da, m-am dus la el acasă.
Am aşteptat ca îngrijitorul casei să plece
şi m-am dus prin spate.
Chiar mi-am „croit” traseul de intrare.
Bună, Shadow.
Dar atunci a mai intrat cineva.
Ai revenit aşa de repede?
Şi apoi rahatul a luat o întorsătură proastă.
Îmi pare rău.
Am intrat în panică şi am plecat înainte să văd cine era.
Nu!
Bine. Deci nu l-ai atins deloc.
- Şi nu... - Îţi spun adevărul!
Bine, Isaac.
Crezi că mint.
Ei bine, întreabă-l pe Richard Finn. El ţi-ar spune.
Va trebui să-mi reaminteşti.
Cine, cine este Richard Finn?
A venit să mă vadă, acum câteva luni.
El scrie o carte despre crimă.
- O carte? - Da.
Uite ce-i Isaac, chiar nu văd
în ce poziţie voi fi eu implicat.
Eşti implicat deja, Roy! E responsabilitatea ta.
Erai acolo când am semnat mărturisirea aia!
Îndreaptă lucrurile!
Am plătit pentru ceea ce am făcut când aveam 18 ani.
Îndreaptă rahatul ăsta, sau sunt un om mort.
Introdu pâinea aici Apasă maneta în jos pentru copt
Apă caldă
Medicamentaţia poate ajuta la regenerarea sinaptică,
însă trebuie să-ţi menţii mintea activă cu
cărţi, puzzle-uri, orice pentru a-ţi stimula creierul.
Tu ai fost! Tu ai făcut-o! Recunoaşte!
Tu ai făcut asta! Asta e mâna ta!
Ei bine, întreabă-l pe Richard Finn.
Hei!
Roy?
Da.
Ce naiba faci aici?
Eram prin cartier.
Intră.
Salut.
Intră, intră, intră.
Intră, intră.
Ştii ce, nu-mi amintesc când ţi-am văzut fata ultima dată.
Poftim, Roy.
Ştii când a fost?
Trebuie să fi fost acum zece ani
când caţele alea nenorocite ţi-au luat insigna.
Da, presupun că da.
Ascultă, sper că nu ai rămas marcat de tot rahatul ăla.
Adică cu toţii băusem atunci la serviciu.
În acel accident,
ar fi putut fi implicat oricare dintre noi.
Noroc.
Care-i treaba? Te urci în „căruţă” sau ce?
Păi da.
Doctorul îmi spune că alcoolul poate avea un
efect advers cu medicamentaţia mea, aşa că...
Eşti bolnav, Roy?
Nu. Iau parte la un studiu clinic.
am Alzheimer,
aşa că mi-au pus nişte chestii mici care îmi pulsează în nenorocitul ăsta de cap.
Astea ar trebui să-mi stimuleze memoria.
Iisuse Hristoase, Roy.
Dacă nu m-ai fi strigat pe nume la uşa din faţă,
nu aş fi ştiut că eşti tu.
Deci tu...
nu-ţi mai aminteşti de acţiunile dintre noi de la serviciu?
- Nu. - La dracu.
Nu, am citit dosarele mai vechi
şi toate informaţiile mi s-au reîmprospătat.
Da, dar nu este vorba doar despre timpul petrecut la serviciu.
Toată viaţa mea este o gaură neagră. Eu...
La naiba, omule.
Îţi mai aminteşti de Cat?
Soţia mea.
Oricum, ea...
s-a „stins” anul trecut.
Cancer.
- Îmi pare rău. - Da.
Al naibii, cancer.
Fondul Departamentului de Sănătate
nu mi-a plătit facturile de spitalizare.
A trebuit să mă descurc cumva.
Oricum, tu nu ai venit aici pentru rahatul ăla.
Ce te aduce, Roy?
Bine. Îţi aminteşti de un tip Isaac Samuel?
A fost condamnat pentru o crimă,
ce s-a întâmplat la Colegiul Waterford
cu un profesor?
Ai vorbit cu doamna
din grupul de avocaţi.
Eu nu am mai sunat-o.
Ei bine, eu am preluat apelul
şi, ea a spus că Isaac ar vrea să vorbească cu mine, aşa că...
Ai vorbit cu Isaac Samuel?
Da. L-am vizitat la închisoarea de stat
şi am vorbit şi...
mi-a spus că nu el a făcut-o.
Haide, Roy. Aşa spun toţi condamnaţii la moarte.
Da, ştiu, ştiu.
Dar trebuie să-ţi spun, Jimmy, că era... convingător.
A menţionat că mai apăruse un tip în seara când a fost să-l vadă.
Finn.
Richard Finn.
Îţi sună cunoscut acest nume?
A fost cu atâta timp în urmă, Eu-eu nu-mi mai amintesc...
Ei bine, am citit dosarul
şi când am întors pe dos, casa aceea,
am găsit amprentele lui Finn peste tot, acolo.
Prin toată casa.
Aşadar?
Amprentele erau acolo. Cui îi pasă?
Richard Finn spune că el nu era în casă, în noaptea crimei.
E scris în declaraţia lui, bine?
Dar noi nu am ţinut cont de asta.
Nu am coroborat faptele cu locul unde se afla
şi tocmai asta mi s-a părut cam ciudat.
Nu este ciudat?
Ce vrei să spui?
Nu ştiu.
Doar mă gândeam că poate tu şi cu mine,
să ne ducem să vorbim cu el,
să vedem ce are de spus în apărarea lui.
- De ce? - Nu ştiu.
Este doar un sentiment.
Cu asta m-am tot ocupat zilele astea.
În plus, doctorul îmi spune că trebuie să-mi ţin mintea activă,
deci ce naiba, nu?
Sigur, Roy.
O să mă acup.
Mai am câţiva prieteni la lucru.
Bine.
Ţinem legătura, Roy.
Ofiţer local sub influenţa alcoolului este suspect într-un accident auto
- Da. - L-am găsit pe băiatul tău.
L-am găsit pe Richard Finn.
Proprietarul l-a găsit când i-a lăsat pe oamenii de la gaz să intre.
Cum a murit?
Supradoză. Fentanil.
Doar o gaură a unui ac.
Ce?
Nu prea pare să fie un drogat.
Nu există alte semne de ace.
Deci este un începător. Nu ştia ce face.
- Eşti bine acolo, Roy? - El a fost acolo.
La locul crimei.
- Da. Tu ai spus aia. - Nu.
Nu, nu doar amprentele lui.
A fost acolo a doua zi dimineaţa când eram şi noi acolo.
Îţi aminesti,
că l-ai văzut la locul crimei?
Amprentele acestui tip sunt în casă. Peste tot.
Apare la locul crimei în dimineaţa următoare.
Vorbim cu el.
Alibiul lui la momentul crimei
este, că era singur acasă.
Şi nu am urmărit pista.
Noi n-am vorbit cu prietenii lui,
nu am vorbit cu vecinii lui.
Amprentele lui Isaac Samuel erau prin toată casa.
Avea un motiv şi a mărturisit.
Nu are sens.
Ei bine, nu mai contează acum. Morţii nu vorbesc.
Da, poate.
Dar ei lasă rahaturi în urma lor.
Cenuşă din cenuşă, ţărână din ţărână,
aşa trebuie să fie.
Oo Doamne, spiritul tuturor bucuriilor noastre,
cauza desfătărilor noastre,
gloria celor mai negre nopţi ale noastre.
Doamna Finn?
Eu sunt Roy Freeman.
Eu...
Înţeleg că nu este un moment potrivit,
dar vă pot întreba câte ceva
despre soţul dvs?
Eu sunt soţul dânsei, Eddie.
Oo, îmi pare tare rău, Eddie.
Bună. Şi cealaltă doamnă Finn este pe aici pe undeva?
Nu.
Ea şi Richard nu erau chiar în cele mai bune relaţii.
Aşadar, te-aş putea ajuta cu ceva?
Era fratele meu.
Mă ocup de un caz
în care fratele tău era interesat în mod aparte.
Recent a fost în vizită la un condamnat la moarte
şi a menţionat că de fapt scria o carte despre subiect.
Mă întrebam dacă ştii ceva despre asta.
O să merg într-o plimbare spre casă cu mătuşa Jude.
- Da. - Bine?
- Bine. - Bine.
Eu am parcat, aici.
Aici.
L-am găsit în apartamentul lui.
El îi spunea: Cartea oglinzilor.
Titlul nu are nici o logică pentru mine.
Cartea oglinzilor...
Isaac Samuel, condamnatul la moarte,
a spus că este vorba despre uciderea lui Wieder?
Da, păi, dacă Richard ar fi aici,
probabil că l-ar numi un memoriu despre crimă sau cam aşa ceva.
Ai citit-o?
Atât cât m-a ţinut stomacul.
Este o adunătură de gunoi care se auto-amplifică, dacă mă întrebi.
Despre o fată de la facultate care era obsedată.
Deci voi, nu aţi fost prea apropiaţi?
Uite ce-i, nu vreau să vorbesc morţii de rău,
dar Richard nu era exact unul
pe care ai fi vrut să-l ai în preajma ta.
De cât timp folosea?
Droguri?
Nu, nu.
Nu l-am cunoscut ca fiind preocupat de droguri.
Pur şi simplu nu era interesat. Aşa că revin, cu Richard,
nimic vreodată nu era adevărat aşa cum putea părea.
Adică, el era mereu pe dinafară,
chiar şi când eram copii, dar în acest an, în ultimii 2 ani, chiar,
ceva nu mai avea logică.
Ce era diferit?
Nu ştiu. El era...
agitat, paranoic.
Exact aşa cum vei întâlni scris în acea carte.
Acum, ascultă, dacă aş fi în locul tău,
nu aş irosi prea mult timp citind-o.
Bine. Pot să păstrez eu, asta?
Chiar te rog.
„Memoria este un lucru inconstant.
Ce ne putem aminti, ceea ce nu ne amintim.
Momentele rare lasă o amprentă permanentă,
chestiile banale nu.
Suferinţele sunt dureroase,
şi sunt îngropate adânc în profunzimea minţii noastre,
uitate până la momentul în care le scoatem înapoi.
Oricare ar fi amintirile, fie una... bună, rea, neremarcabilă
ele nu-ţi vor reveni toate deodată.
Întotdeauna sunt împărţite în fragmente
ca piesele unui puzzle şi trebuie să aştepţi ca să-l termini."
„Când vei primi o altă piesă de puzzle...
rămâne la intuiţia fiecăruia.
Luni, ani, poate fi un deceniu. ”
Richard Finn.
„Aşa cum a fost cu uciderea lui Joseph Wieder.
Zece ani de ne-înteles. ”
„Sau după cum ştiu acum, de înţelegere greşită.”
Nu.
„Şi totul din cauza ei.
A Laurei Baines.
Ea era unul dintre acei unicorni rari
care ştia totul despre tot.”
Nimeni nu s-a folosit mai bine de contrapunctul cromatic
decât Rahmaninov.
„Dubla Licenţiata în
Istoria artei şi Neurostiinta."
...între nivelurile scăzute de cortizon şi predispoziţia lor...
„Cu un master în matematică.”
Frumuseţea a ceea ce a arătat Odlyzko
este distribuirea...
„Vobea 5 limbi.”
„Ştia exact cine era.
Dacă aş fi ştiut şi eu asta, atunci.”
Cum este punch-ul?
Aşa cum te-ai furişat în zonă,
aşteptând momentul potrivit ca să vii să vorbeşti cu mine,
m-am gândit că vei folosi un argument mai bun decât:
"Cum e punch-ul?"
Nu mă furişam.
Nu doar că te furişai. Dar şi mă iscodeai cu privirea.
Mă furişam şi te iscodeam cu privirea.
Mă faci să par a fi un criminal în serie.
Ei bine, pot spune că te cunoşteam.
- Eu sunt... Richard. - Ştiu.
Scrie pe pieptul tău.
Aşa e.
Şi totuşi, eşti aici,
fără nume şi învăluită în mister. Pare nedrept.
„Oo, de fapt ce conţine un nume?
Acel ceva prin care noi numim un trandafir, folosind un alt nume”.
Oo, minunat!
Un alt idol al lui Shakespeare.
Aşadar, despre ce este teza ta?
Mm, nu! Nu-mi spune.
- Lasă-mă să ghicesc. Bine. - Bine.
Probabil că este ceva controversat.
- Probabil. - Da.
Bine, „Interferenţa între genuri
în Visul unei nopţi de vară.”
Bum.
Pe aproape.
„Reconsolidarea memoriei prin Terapia de rezoluţie accelerată.”
Unul dintre lucrările lui Bard mai puţin cunoscute.
Departamentul de psihologie. Eu sunt Laura.
Ce, îţi place să „loveşti” mixerele altor departamente?
Oo, nu, am venit cu un prieten.
Ei bine, cu un coleg, serios. Profesorul Wieder.
Îl ajut în unele cercetări
şi el îmi administrează teza.
Corect.
Despre reconstrucţia memoriei
prin reconciliere accelerată?
„Reconsolidarea memoriei prin..."
Da bine.
Nu, mă scuzi. Acum eu par a fi cam dur cu tine.
Este ceva mai guraliv.
Câte dorinţe ai?
A... a aparţinut bunicii mele.
Am citit undeva
că, atunci când o femeie se joacă cu bijuteriile ei,
înseamnă că flirtează cu tine.
Zău?
Păi, nu ar trebui să crezi chiar tot ce citeşti.
Bine.
Strânge-mă de gât!
Ce?
Fă-o!
Mai tare!
„Din acel moment,
eram doi inseparabili. ”
„În următoarele câteva luni,
am făcut totul împreună.
M-a făcut să mă simt ca fiind cea mai bună versiune a mea.”
Deci ce părere ai?
Ce cred eu?
Cred dracului că eşti genial, Richard.
Adică şi alţi oameni ar trebui să-ţi citească munca.
Ar trebui să trimiţi lucrarea... celor de la Harper, Atlantic,
la toate marile boarfe de ficţiune.
„Parcă experimentam lumea
pentru prima dată, văzută prin ochii ei."
- Ce talentat eşti. - Mulţumesc.
Doar o secundă. Scuze.
Bună mamă.
„La câteva luni după ce ne-am întâlnit, tatăl meu a murit de infarct.
"Dar nu totul arăta roz.”
Mama nu şi-a putut permite camera şi masa mea.
Laura a vrut să ne ajute
şi aşa m-am întâlnit prima dată cu profesorul Joseph Wieder.”
Laura. Bine ai venit!
Îmi cer scuze că am întârziat.
- Nu-i nici o problemă. - Salut.
Bună ziua!
A trebuit să termin un apel cu prietenul nostru din DC.
Tu trebuie să fii Richard.
Laura mi-a spus multe despre dumneata.
Toate minciunile, sunt sigur.
Exagerări şi jumătăţi de adevăr.
Cele cu care pot trăi.
Ar merge un Martini?
- Sigur. - Da!
Deci, Richard, Laura îmi spune că vrei să fii romancier.
Memorii literare, de fapt.
Nu sunt familiar cu astea.
Ei bine, vezi tu,
un memoriu tradiţional este povestea vieţii cuiva.
Genul nu se preocupă cu întrebări despre adevăr,
imaginaţie, memorie, ştii.
Memoriile literare au un element fictiv, aşadar?
Nu, nu, nu l-aş numi chiar fictiv.
- Nu. - Îmi cer scuze.
Nu, vezi tu, autorul spune adevărul poveştii deoarece el crede că este adevărat.
Ei. Aşa cum ei cred că e adevărat.
Percepţia de sine şi experienţa personală au un rol în poveste.
Bine.
Mai vreţi vin?
- Te rog. - Da!
Ştii ceva?
Peste zece ani...
ne vom uita înapoi la această cină
şi tot ce ne vom aminti este un Chateau Leoville Barton.
Oo, mă îndoiesc de asta.
Mintea înlocuieşte amintirile tot timpul.
Este înnăscut reţelei sale interne.
Mai ales dacă bei prea mult.
Fă chestia aia.
Haide!
Nu este un truc de petrecere.
Ia stai. Despre ce vorbiţi?
Ajută la explicaţia proiectului la care lucram.
Bine atunci. Alege o amintire.
Din copilăria ta. Orice.
Obiecte, momente, oameni.
Orice îţi aminteşti uşor?
Bine.
Îmi amintesc că aveam un covor verde
şi...
...4 peşti aurii
cu nume date după băieţii din KISS.
E o amintire bună.
Dar ceva ce ai vrea să fi uitat?
Părinţii tăi te-au bătut vreodată?
Nu.
Te-ai rătăcit vreodată
într-un centru comercial sau un magazin mare?
Adică... dacă mă gândesc bine, s-a întâmplat odată
când eram la un magazin de jucării, şi...
eu... nu o găseam pe mama.
Erai speriat?
Adică, nu m-am mai gândit la asta de când s-a întâmplat, dar...
Da.
Am căutat-o peste tot.
Şi până la urmă ai găsit-o?
Era la fumat, afară.
Ce nebunie.
Uitasem tărăşenia asta.
La... inima cercetărilor noastre...
cercetarea lui Joe
este teza în care majoritatea oamenilor trăiesc traume,
amintiri pe care mintea le blochează
de la prezentarea efectivă.
Trauma pe care ai trăit-o în acea zi
era că mama ta te abandonase.
Erai un copil. Vulnerabil.
Şi faptul că mama ta chiar ar fi putut să-ţi facă rău
este traumatizant şi greu de procesat.
Deci ai suprimat evenimentul din memorie.
Dar efectele acelei traume
încă mai zăbovesc în subconştientul tău
şi devin parte a „perdelei” care eşti.
Bine.
Asta e...
terapia cu cina.
Noroc.
Richard.
Vii cu mine?
Aş vrea să-ţi arăt ceva.
Bine.
Bine. Sunt multe cărţi.
Îţi pot oferi 500 de dolari pe săptămână să le organizezi.
Pentru a le stoca în format electronic, când poţi, până termini,
lucru care dacă ar trebui să-l ghicesc, nu se va întâmpla prea curând.
Eu... Adică, chiar nu ştiu ce să zic.
Laura mi-a spus despre ce i s-a întâmplat tatălui tău
şi situaţia în care eşti.
Deci s-ar putea să vrei să-mi spui că accepţi.
Mulţumesc.
„Să lucrez pentru Wieder era un vis împlinit.
S-au deschis noi lumi.
O colecţie curată a celor mai mari gânditori ai lumii.
La fiecare două cărţi catalogate...
mă regăseam citind o alta.
În cele din urmă, totuşi, tot timpul petrecut la Wieder
m-a expus la ceva ce nu mă aşteptam.”
- Mai multe cărţi? - Da.
Profesorul vrea ca eu să le donez,
dar sunt nişte chestii bune aici.
Spune-mi, care-i povestea cu bâtele de baseball?
Sunt ale tatălui său.
Le-am adunat, cred.
Sunt şi cu autograf.
Willie McCovey. Al Kaline.
Ted Williams.
Vrei să termini tu asta? Eu mai am de lucru.
Da. Sigur.
Mulţumesc.
- „Un râs. ” - Da.
„O mână care strânge un braţ.”
„Un lucru este clar.”
Hei, eu sunt.
Îmi pare rău, dar trebuie să iau cina la pachet, diseară.
Sunt blocată la birou ca să-l ajut pe Joe,
dar noi... o să ne vedem când ajung acasă.
„Laura Baines era ceva mai mult decât un cercetător pentru Joseph Wieder”.
Ar trebui să lucrez.
Nu ai o lucrare de cercetare de terminat pentru mâine?
Ba da.
Am multe note ale pacienţilor de transcris.
Stai!
Oo Doamne. Îţi place asta?
Ştii că asta îmi place.
Ştii că da.
„În ciuda timpului petrecut împreună,
nu o cunoşteam deloc, pe Laura Baines."
„Şi când am găsit acel manuscris...
Mi-am dat seama că nu eram singur.”
Ţi-e foame?
Oo, hei. Nu ştiam că eşti acasă.
- Ce ai acolo? - Nu ştiu.
L-am găsit în...
era pus în spatele unor cărţi.
Laura. Ce dornică era.
Efectul Oglindă Dr. Joseph Wieder şi Laura Baines
Haide. Înainte ca prânzul să se răcească.
Îţi place să găteşti, Richard?
Nu prea ştiu cum.
Păi, ar trebui să înveţi.
Poate ai îndemânare la asta, poate că nu, hmm?
E un experiment.
Laurei îi place un bărbat care să gătească.
Cum merg lucrurile între voi doi?
Suntem doar prieteni.
Ei haide.
Am avut impresia că e ceva mai mult de atât.
Aşa ţi-a spus ea?
Nu trebuie ca Laura să-mi spună ceva ca să ştiu.
Anumite lucruri le intuieşti.
O cunosc destul bine de când o ştiu.
Corect. Adică, nu aş presupune că...
Şi, Richard, ea te-a adus în viaţa mea să mă ajuţi,
nu să complici lucrurile.
Şi pentru asta mă aflu aici, să ajut.
Foarte bine.
În acest scop, atunci,
Cred... şi asta gândesc eu,
cred că ar fi mai bine dacă voi nu v-aţi mai întâlni.
Ia stai, ce?
Nimănui nu-i place când lucrurile se complică în exces.
Plec din oraş să mă întâlnesc cu nişte oameni în legătură cu cartea mea.
Îmi imaginez că până la întoarcerea mea
vei fi rezolvat acest nou aranjament.
Poftă bună.
„Depăşise o limită,
dar nu am băgat în seama chiar orice.
Ea a rezolvat-o în locul meu."
Iubito?
Eşti acasă?
Hei...
Ţi-am luat nişte chestii de la Bamboo House.
Ştii tu, găluştele alea care îţi plac.
Iubito?
„Plecase.
Şi apoi a doua zi, s-a întâmplat.”
„Profesorul Joseph Wieder a fost găsit mort.
Fusese bătut până şi-a dat ultima suflare.
Un drogat şi-a mărturisit fapta."
„Comunitatea colegiului Waterford a digerat tragedia
şi eu am continuat să ajung un romancier fără reputaţie,
trudind în obscuritate.”
„Şi Laura Baines?
Am aflat mai târziu că la o săptămână, înainte de crimă
a mers să o vadă pe Susan Avery,
omul de contact al lui Wieder de la Departamentul Apărării,
revendicând dreptul de proprietate asupra muncii lui Wieder. ”
Nu, nu merge chiar aşa.
Guvernul SUA a comandat studiul.
Grantul este pentru profesorul Wieder.
Dar eu am scris lucrarea!
Uite ce-i, doamna Baines,
nu ştiu ce aranjament ai făcut dumneata cu drul Wieder,
dar îţi recomand să discuţi asta cu universitatea
sau direct cu el.
Ei, haide! Aceasta este munca mea
iar el doar şi-a pus numele pe ea!
- Îmi pare rău. - Asta e tot ce-mi poţi spune?
E o prostie!
Treaba nu poate să rămână aşa!
„După crimă, ea a dispărut.
Parcă ar fi căzut de pe faţa Pământului.”
„Până în ziua aceea, în care am văzut-o din nou.”
"Până când... am văzut-o din nou”.
Până când ai văzut-o din nou, unde?
Ah, nenorocitule!
Ştii ce? Probabil că e moartă.
Numărul ei de asigurare socială este încă activ.
Nu apare nici oadresa, nu e prezentă pe reţelele de socializare,
nu apare în vreun loc de afaceri, nicăieri.
Apare doar o poză veche din liceu.
Şi ce dacă? Ea este o persoană privată.
Este la fel ca Wayne Devereaux, îngrijitorul lui Wieder.
Nu are un număr de telefon, nici un istoric al locurilor de muncă.
Am dat o căutare a unei adrese, şi nu mi-a rezultat nimic.
E la fel ca toată lumea din viaţa lui Wieder de la acea vreme
acum ea este o fantomă.
Ştii ce?
Mă faci să mă simt ca o fantomă.
Ce am putut găsi, este fosta soţie a lui Finn.
Mă duc să vorbesc cu ea.
Şi ce naiba o să-ţi spună ea?
Nu ştiu.
S-ar putea să ştie ceva.
Ştii ce? Finn putea să fi fost preocupat de ceva.
Sunt prea multe: poate, şi, dacă, dar.
Uite ce-i omule, dacă Isaac Samuel este nevinovat
iar noi am trimis la răcoare tipul greşit, ce naiba.
Asta e o şansă pentru ca noi să îndreptăm lucrurile.
- Tipul a mărturisit! - Ştiu că a mărturisit, da?
A recunoscut că era în casa în acea noapte. El spune asta.
Dar mai spune că înainte să poată face ceva,
a mai intrat cineva în casă.
Cine?
Cine a intrat, Roy?
Nu ştiu.
Ei bine, să fiu al naibii dacă tu ştii,
atunci nici eu n-am cum naibii să ştiu.
Merg să mă piş.
Hei!
Ce naiba, omule?
Îmi cer scuze.
Halucinaţiile sunt uneori un produs secundar comun
al procedurii.
Doar eu am văzut odată poze cu ea.
Da, păi, indică aducerea aminte,
chiar dacă, nu era ea de fapt.
La fel şi cu fragmentele din amintirea pe care ai raportat-o.
Înseamnă că încep să se reactiveze căile tale neuronale.
Deci nu sunt eu dus cu capul, atunci?
Departe de aşa ceva.
De fapt, tu eşti ceea ce noi am numi un rezultat bun.
Tratamentul are efect.
Pune aia jos!
Doamnă Finn?
- Îmi cer scuze că te deranjez. Eu... - Tu eşti poliţistul?
Roy Freeman, da. Am sunat.
Da, de fapt eu sunt, ştii...
...pensionar.
Şi deci nu mai sunt poliţist.
Bun. Niciodată nu mi-au plăcut poliţiştii.
Nu are logică.
Richard a făcut multe lucruri...
era paranoic, se amăgea,
un adevărat mizantrop.
Dar nu era un drogat.
Deci crezi că moartea lui a fost un accident, poate?
Pun pariu că scârba aia de Elizabeth Westlake,
are ceva de-a face cu asta.
Scuze, dar nu ştiu cine este.
Da. Nici eu nu ştiam, până recent.
Târfă nebună.
S-au certat urât
cu câteva săptămâni înainte ca Richard să se mute.
Elizabeth... Westlake?
Da. Da. Bine.
Richard începuse să bea din nou.
Şi într-o seară vine acasă ţipând la telefon
tare agitat.
Nu, nu, nu.
Nu, nu, nu, tu ascultă-mă, da?
Să nu mă minţi!
El o fi crezut că eu am adormit.
Bine, ştiu ce ai făcut. Da.
Şi nu vei scăpa fără să suporţi consecinţele.
L-ai întrebat vreodată de ce s-au certat?
Am încercat să nu vorbesc cu Richard când era în starea aia.
Corect.
Aşa că am aşteptat până când a adormit.
A doua zi, am sunat la acel număr,
şi i-a intrat mesageria vocală.
Ce mai ştii despre ea?
Ştii ce face ea? Ştii cum luau legătura?
- Nu. - Nimic?
Tocmai ai numit-o târfă nebună.
Uite ce-i, ştiu doar că nu l-am auzit niciodată vorbind
cu cineva astfel, până atunci.
Nici măcar cu mine.
Dacă mă întrebi...
eu zic că ea l-a ucis.
Doamna Westlake.
Dnule Freeman.
Ne-am mai întâlnit?
Îmi cer scuze. Am o afecţiune.
Am uitat o mulţime de lucruri.
Păi, îmi pare rău să aud.
Ne-am întâlnit în treacăt mai demult.
Şi am citit despre accidentul dumitale în ziar.
Te superi dacă te-aş întreba unde ne-am intersectat?
- Unde ne-am întâlnit? - Aş vrea să pot vorbi.
Dar trebuie să ajung la birou.
Este în regulă.
Eu de fapt doar am vrut să vorbesc cu dumneata
despre Richard Finn.
E o persoană de care aş vrea să uit.
De ce oare?
Presupun că n-ai fost vreodată urmărit, şi să simţi mereu că
trebuie să priveşti peste umăr.
Da bine, ştii că...
în mintea lui avea ideea
că ai avut ceva de a face cu uciderea lui Joseph Wieder.
Deci ai vorbit cu el?
Nu, nu am vorbit.
Am încercat, dar a murit.
- Înţeleg. - Da.
A lăsat ceva în urmă, totuşi.
Un memoriu.
Şi mă întrebam dacă ai vrea să arunci o privire la el.
Ai putea doar să-mi spui ce crezi.
M-am străduit din greu să uit acel moment din viaţa mea,
moartea profesorului Wieder, şi aş prefera să nu îl retrăiesc.
Înţeleg pe deplin. Da.
Ştii ce, totuşi,
exista un bărbat condamnat la moarte
acuzat de uciderea lui Joseph Wieder
iar execuţia lui este destul de curând.
Aşa că de ai putea doar, ştii, să arunci o privire.
Dacă am un moment liber.
Grozav. Mulţumesc. Mulţumesc foarte mult.
- Bine. - Bine.
Să ai o zi grozavă.
Ai grijă de tine acum, Roy.
A sosit rezultatul căutării tale!
Aici este, omule.
Domnul Devereaux?
De mult nu ne-am văzut.
Mi-a luat o secundă să te plasez, în povestea mea aşa cum era atunci.
Pur şi simplu nu am apucat să-ţi povestesc pentru că...
ţi-ai arestat deja omul.
Păi, dacă nu te deranjează, aş vrea să aud povestea ta acum.
Da? Şi de ce?
Doar răsfoiesc prin nişte lucruri.
Mă asigur că este în regulă şi căsuţele au fost bifate,
ştii?
Bine.
Aşadar...
profesorul Wieder m-a găsit
când eram o coajă a celui ce am fost cândva.
M-a ajutat să revin pe picioarele mele.
Mi-a găsit un loc de muncă la întreţinere.
Adică, îmi amintesc clar, omule.
Era un fel de celebritate.
Toată lumea l-a iubit.
Avea tot felul de activităţi.
Nu ştiu exact ce anume,
dar mereu erau oameni care-l vizitau.
Mulţumesc foarte mult.
Oameni importanţi.
Oameni de la guvern,
de la Departamentul Apărării.
Făcea un proces pentru cei
din departamentul lui de la facultate.
Pacienţi cu traumatisme.
A dezvoltat testarea unui medicament.
Presupun că eu eram un candidat perfect.
Am fost primul căzut în Irak.
Mi-am făcut partea de misiune înainte de a încasa un glonţ.
Nu ştiam cât sunt de afectat până am ajuns acasă.
Doar că nu îmi puteam reveni.
Wieder m-a găsit la Asociaţia Veteranilor,
a spus că mă potrivesc cu profilul cercetărilor sale.
Ce fel de cercetare?
Wayne, dacă ţi-aş spune
că prin medicină şi sugestie
o să-ţi înlocuieşti memoria traumei suportate în Irak
cu amintiri mai bune
sau poate să-ţi ştergi memoria cu trauma cu tot?
Omule, aş zice că mă înscriu.
Prin activarea părţii opuse a creierului,
putem elibera experienţele emoţionale
prinse în sistemul nostru nervos.
Dar înainte să facem ca acea amintire neplăcută să dispară,
trebuie să o confruntăm pe deplin.
Respiră.
A spus că era eficient ca să faci faţă Sresului post traumatic,
dar asta era doar o parte a tratamentului.
Ia una dimineaţa.
Şi una înainte de culcare.
Restul erau medicamente pe care le-a dezvoltat.
A spus că se vor „şterge” amintirile neplăcute.
Dar tocmai mi-ai spus despre Irak.
Asta înseamnă că tratamentul nu a avut efect?
Oo, a ţinut o vreme.
Detaliile s-au estompat. Atacurile de panică s-au terminat.
Dar pastilele alea, omule, adică...
... aveau efecte secundare medii, date naibii.
Nu mă mai recunoşteam.
Leşinam.
Habar n-aveam unde eram, cum am ajuns acolo.
Deci n-ai mai luat medicamente?
Da, împotriva dorinţei profesorului.
Unde ai maşina parcată?
Am venit aici cu taxiul.
Vrei să te duc eu?
Asociaţia chinologică din oraş cumpără resturile mele pentru câini.
- Eşti sigur? - Da omule. Scaunul este liber.
Ştii ceva despre Laura Baines?
Of omule. Nu cred că cineva a cunoscut-o cu adevărat pe Laura Baines.
Ea şi Wieder aveau o chestie, da?
Nu ştiu nimic despre asta.
Din ceea ce a spus el, ea era doar un asistent de laborator, şi atât.
Adică, poate că ea ar fi vrut mai mult.
Dar dacă a fost, eu unul nu am văzut.
Nu că nu le-am văzut pe altele.
Veneam la casa din când în când, pentru a repara una alta.
Au fost multe femei.
Şi el le-a ţinut o evidenţă.
Ce fel de evidentă?
Avea o cameră video un model mai vechi.
Bănuiesc că îi plăcea să-şi revadă isprăvile sale anterioare.
Laura Baines l-a sunat vreodată?
Nu omule. Doar i-am auzit vorbind
ceva despre o lucrare de cercetare pe care o scriau.
Dar în noaptea în care a fost ucis, ea şi Finn,
au venit la el acasă
şi se auzea un fel de ceartă.
Trebuie să purtăm o conversaţie raţională fără atâtea acuzaţii.
- Tu minţi, al naibii! - Nu minte!
- Acum vrei să-l aperi? - Nu am nevoie de apărare.
De ce se certau?
Să mor dacă ştiu, Finn era tare supărat.
Ştii ce? Să vă ia naiba pe amândoi.
- Vă meritaţi unul pe celalt. - Tu râzi naibii de mine?
El a plecat şi m-am dus să-i ies în faţă,
să vorbesc cu el, să văd ce este.
Dar el tocmai... dispăruse.
Sau nu a plecat din casă.
În declaraţia lui, Finn spune că era singur acasă
la momentul crimei.
Păi eu îţi spun, doar ce am văzut.
Dar pe Laura? Ai văzut-o plecând?
Da, mai târziu cu un taxi.
Şi tu unde te-ai dus?
Conform obiceiului meu. La bătrânul Warren.
Barmanul de acolo e Diane,
Chiar şi ea a fost una dintre fetele profesorului.
Era un om bun.
Şi-a rătăcit calea, atâta tot.
I se poate întâmpla oricăruia dintre noi.
Dar aşa cum spune şi Biblia:
"Nu judeca ca să nu fii şi tu judecat”.
Mulţumesc că m-ai adus.
Da. Eu sunt.
E acasă.
Interviu cu Diana Lynch
Îmi amintesc că Wayne Devereaux s-a întors anume, imediat după ora 9 p.m., pentru că...
Diane Lynch.
Detectiv J. Remis
Derectiv R Freeman Detectiv J. Remis
O lectură foarte, foarte interesantă.
Nu mă inviţi înăuntru?
Pot să-ţi aduc o apă?
Poate nişte whisky.
Eu... Nu am în casă.
Doctorii.
Nici nu-mi mai amintesc când am băut ceva ultima dată.
Unul dintre puţinele beneficii ale stării tale, presupun.
Nu-ţi poţi aminti vremurile rele.
Nici vremurile bune nu mi le amintesc.
Ce păcat.
Trebuie să fie greu
să n-ai nicio amintire despre prieteni, familie, sau experienţe din trecut.
Nu există context pentru cine eşti. Pentru locul tău în lume.
Nu-mi pot imagina cum ar fi, să mă simt pierdută.
Şi singură.
Deci cum ţi s-a părut cartea lui Finn?
Erau...
o grămadă de prostii.
Deci, voi doi n-aţi fost... vreodată iubiţi?
Nu. Asta era doar mica lui fantezie.
Oamenii inventează anumite lucruri tot timpul.
Mint pentru a se proteja.
Îşi fabrică un trecut în care să apară mai pozitivi decât sunt
pentru că realitatea este prea dureroasă.
Am vorbit cu Wayne Devereaux.
Părea să confirme multe din ceea ce este scris acolo.
Un alt martor de încredere. Are logică, totuşi.
O mulţime de veterinari care suferă de traume
apelează la o invenţie evazivă, jocuri video,
pornografie.
Deci, a inventat studiul de cercetare
la care lucra şi Wieder?
Nu. Wayne a fost un participant în studiu.
Dar dacă îmi amintesc bine,
nu a răspuns favorabil la protocol.
S-a supărat de ce i-au făcut.
Era predispus la atacuri de furie, şi agresivitate.
Se pare că ştii multe despre el.
Păi, eu am transcris notele pacientului pentru Wieder. Ale tuturor pacienţilor.
Uneori afli lucruri pe care n-ai dori să le ştii.
El a spus că Wieder avea de gând
să-şi publice descoperirile, deci...
Asta faci. Lucrezi ani de zile
şi apoi îţi publici constatările.
Dar a murit înainte de a-şi termina lucrarea.
Ţi s-a părut că-ţi oferea partea de credit pe care o meritai?
A murit înainte ca noi să putem rezolva chestiunea asta.
Un medicament care poate ajuta oamenii să uite de traumele trecutului.
Mi se pare că cineva putea face o grămadă de bani din asta.
Acum te gândeşti la cineva care l-a ucis pentru bani.
S-ar putea să nu ai memorie, dle Freeman,
dar ai o imaginaţie bogată.
Oamenii ucid din diferite motive.
Am luat legătura cu Susan Avery, persoana de
contact a lui Wieder din Depatamentul Apărării.
Ştiu cine este Susan Avery.
Ea a colaborat cu Wieder zeci de ani.
Aşadar mai ştii şi că ea a preluat departamentul lui, la Waterford.
Ştii ce, această conversaţie ar fi fost mai eficientă
cu un whisky.
Cândva îţi plăcea o băutură bună, Roy.
Acum hai să ne jucăm.
Aveţi 5 secunde să vă desfaceţi centurile.
1.
2.
3.
Gata cu distracţia. Daţi-le jos.
Harry, Jackson, ia centurile.
Doc!
Mai vrea careva să-şi încerce norocul?
Mişcă-te! Hai, mişcaţi-vă, cu toţii!
Of, la naiba.
911. Ce urgenţă ai?
Da, vreau să raportez focuri de armă.
Domnule Freeman, o să-ţi citesc drepturile.
Ai dreptul să nu spui nimic.
Dacă refuzi acest drept,
orice spui poate fi folosit împotriva ta în instanţă.
Ai dreptul la un avocat.
Dacă nu-ţi poţi permite un avocat,
ţi se va numi unul de către instanţă.
Am terminat?
Caz închis.
Încă unul ieşit din cărţi.
Să mergem să sărbătorim. Fac eu cinste.
Da. Te prind eu din urmă.
Te aştept în maşină.
Dacă nu-ţi poţi permite un avocat,
îţi va fi numit unul de către instanţă.
Înţelegi drepturile ce ţi-au fost citite, domnule?
Ştii ce, eşti un ticălos norocos.
Camerele alea de supraveghere surprind momentul în care el încearcă să te lovească.
Va fi multă birocraţie,
dar, se va dovedi că a fost autoapărare.
Mulţumesc că te-ai deranjat.
Da, desigur.
Ai fi făcut exact acelaşi lucru pentru mine.
Investigatorii au găsit două flacoane de fentanil
în camionul lui Devereaux...
acelaşi rahat care l-a ucis pe Finn.
Ei o numesc o omucidere.
Ce?
Devereaux l-a ucis pe Finn?
Pentru ce?
L-a oprit pe Finn ca să-l identifice la uciderea lui Wieder?
Sigur. Are logică.
Nu. Nu, nu are logică deloc.
În propria lui carte,
Finn arată 100% spre Elizabeth Westlake,
nu spre Devereaux.
Ceva nu e în regulă.
Da, ceva nu e în regulă.
Ceva nu e în regulă cu tine, Roy.
Isaac Samuel a comis acel act.
Isaac Samuel l-a mărturisit.
Într-o lună,
se va face dreptate iar el va fi mort.
Şi poţi continua mai departe şi să uiţi de toate astea.
Am fost un poliţist bun?
Dacă ai fost un poliţist bun? Ce?
Despre ce naiba vorbeşti?
Am fost bun în ce făceam?
Sau am fost un poliţist rău? Am fost un poliţist de rahat?
Am fost o târfă leneşă care doar se ponta şi era prezent?
Roy, ai fost unul dintre cei mai buni.
Ai fost un poliţist grozav.
Numele meu nu apare nicăieri în locul pentru semnături.
Ce?
În dosarul lui Wieder.
Numele meu nu este trecut ca cel al altor ofiţeri.
Nu în raportul incidentului...
nici pe foaia de martori,
sau în constatările criminalistice, la mărturia lui Samuel.
În niciunul din toate astea.
Este doar numele tău...
pe toate.
Ce încerci să spui, Roy?
Am răsfoit 30 de ani de dosare.
30 de ani.
În fiecare, în fiecare document, dar în fiecare...
noi doi am cosemnat.
Numele meu e chiar lângă al tău.
În afară de acest dosar.
De ce e aşa?
Înţeleg ce faci tu aici, Roy.
I-ai intervievat pe toţi ceilalţi.
Acum o să mă acuzi.
Iisuse Hristoase, Roy, ce figură de om eşti.
Vii la mine acasă, apari de nicăieri,
cerându-mi ajutorul,
şi acum mă acuzi?
Să te duci dracului, Roy.
Să te duci dracului.
Eu nu sunt un ucigaş!
Eşti într-o formă deosebită în seara asta.
Ea unde este?
Ea nu va mai apărea o vreme, Roy.
Diane Lynch Waren
Bine.
Am plecat.
Oo, nu-mi lua maşina, Roy.
Hei, ţi-o voi aduce înapoi mâine.
Ce ai făcut, nu voi uita niciodată.
Pe mâine.
Încă nu am deschis.
Era un bătrân cărunt
care avea acest local?
Eric? Eric O'Toole?
Da, e pensionat. Te pot ajuta cu ceva?
Este localul tatălui meu acum.
Da, caut o femeie care lucra aici.
- Numele ei este Diane. - Oo, te referi la Diane Lynch?
Da, sigur. Ai idee unde aş putea să o găsesc?
Da, tocmai la Calvarul catolic.
A murit acum vreo 5 ani.
Oo, serios?
La dracu.
Eraţi prieteni sau aşa ceva?
Ea a dat o depoziţie într-un caz la care lucram.
- O urmăream. - Deci, eşti poliţist?
Eram cândva.
Păi...
fac cinste.
Bunicul meu a fost poliţist.
Mi-am amintit de curând că de fapt...
îmi place să mai beau câte unul.
Nu la toţi ne place?
Pentru Diane.
Hei. Te superi dacă aş merge până la baie?
Nu, e chiar după colţ, în cealaltă parte a tonomatului.
Mulţumesc.
- Alo? - Dle Freeman?
Sunt Susan Avery vă răspund apelului dvs.
Un obiect contondent la capăt.
- Hm, Susan? - De la Colegiul Waterford.
Am ceva pentru dumneata.
Eşti sigur că nu vrei un pahar cu apă?
Nu, nu, mulţumesc.
Ai spus că ai ceva pentru mine?
Nu ştiu unde este originalul.
Probabil în depozit la Depatamentul Apărării, dacă ar fi să presupun,
dar asta e singura copie pe care o aveam cât am fost acolo.
Efectul de oglindă.
Wieder era destul de mândru de această lucrare.
El a crezut că ar putea ajuta oamenii care sufereau de traume.
- Este o cercetare demnă de premiat. - Nu a fost publicată niciodată?
Cel puţin nu sub numele lui.
Nu înţeleg.
Să înţeleg că nu i-ai citit cartea.
Ea a actualizat cercetările lui Wieder cu constatări suplimentare
şi l-a „sacrificat” de-a lungul anilor până să îşi ia doctoratul.
Deci, ea i-a furat munca?
Se întâmplă tot timpul în cercetarea academică.
În plus, cine ar protesta?
- Wieder e mort. - Dar ai contractat-o?
Nu este atât de simplu.
Înainte să moară Wieder,
Laura Baines a venit la mine cu acel manuscris.
Da, am auzit că ea nu era prea fericită.
Ea a revendicat munca a fost al ei.
Wieder nu i-a acordat creditul pe care îl merita.
Asta e o prostie! Asta nu poate rămâne aşa!
Deci, cum a publicat-o?
Noi distribuiam manualul
într-un număr, spitalelor veteranilor,
dar priorităţile departamentului s-au schimbat.
Câţiva ani mai târziu după ce am început să lucrez aici,
am găsit recenzia ei de carte.
Şi... de ce nu ai căutat-o?
Nu era nimic de urmărit.
Proiectul a fost închis.
Trecut nu Prolog: Memoria, traumă şi rolul Terapiei de substituţie
Wieder locuia aici, nu?
Dincolo de Chestnut. Momentan casa este încă goală.
Un obiect contondent la capăt.
S-a găsit ceva asemănător?
Nu. Doar câteva bâte de baseball în garaj, totuşi.
Una lipseşte, nu?
Îngrijitorul a spus că toate sunt semnate de membrii Hall of Fame,
deci probabil valorează o mulţime de bani.
Vrei să mergi să vorbeşti cu el?
- Merg. Haide. - Domnule.
Ce ai acolo, Roy?
Nu s-a găsit niciodată arma crimei din cazul Wieder, nu-i aşa?
Tu ai pus asta aici?
Pune-o înapoi în groapă, Roy.
Amândoi, intraţi înăuntru.
De ce nu m-ai ascultat?
Chiar nu puteai să renunţi, nu-i aşa?!
Ce ai făcut, Jim?
Ce am făcut?
Am curăţat naibii mizeria lăsată în urmă.
Acum zece ani. Nu-ţi aminteşti nimic din toate astea?
- Ce a zis Diane? - Diane?
Mi-a spus ceea ce ştiai.
Diane Lynch?
Stai departe de mine!
Din barul tău preferat.
Ea a fost una dintre pacientele lui Wieder.
Ajunge, Laura.
Ţi-am spus că mă ocup eu de asta.
Voi vă cunoaşteţi?
Înţeleg.
Deci, sunteţi amândoi implicaţi?
- Să fiu al naibii. - Ba nu, am înţeles.
Am înţeles, Jimmy.
Soţia ta s-a îmbolnăvit grav.
Te-ai îndatorat mult.
Ea a venit, te-a plătit ca să-l ucizi pe Wieder ca să-şi poată publica cartea,
şi tu, l-ai incriminat pe Isaac Samuel, ca să acoperi totul.
Nu, nu, nu, nu, nu. Nu l-am plătit ca să-l omoare pe Wieder.
Nu ne-am întâlnit decât după accidentul tău.
Viaţa mi-a era distrusă.
Mă confruntam cu pierderea unor ani de cercetare clinică.
Numele „Laura Baines”
ar fi întotdeauna asociat cu ceea ce s-a întâmplat.
Apoi a apărut partenerul tău, punând tot felul de întrebări.
Nu ştiam ce vrea, dar n-a renunţat şi m-am speriat.
Hai sictir, Laura!
Aşa că, am... plecat.
M-am mutat, mi-am schimbat numele, am luat-o de la capăt,
mi-am finalizat cercetarea şi am publicat cartea mea,
sperând că n-o să-l mai văd niciodată.
Apoi însă, acum câţiva ani,
Richard Finn a început să facă cercetări.
Ea este autoarea. Elizabeth Westlake.
Dar ea şi-a schimbat numele. Pe vremuri era Laura Baines.
Ea trebuie să-şi fi însuşit munca lui Wieder după ce a murit.
Mă întrebi, dacă ea e cea care l-a ucis.
Atunci, cumva, partenerul tău m-a găsit şi a apărut cu mâna întinsă,
şi de data asta, după bani.
Îndruga doar nişte prostii, Roy.
Nu mint. M-a şantajat.
A spus că va face publică dovada că, cartea mea nu era munca mea
decât dacă-l plătesc.
Aşa că, l-ai ucis şi pe Richard Finn
în caz că-i venea aceeaşi idee?
Nu am ucis pe nimeni.
Ea l-a ucis pe Finn în acelaşi mod cum l-a ucis pe Wieder.
Finn scria o carte despre crimă
şi se gândeşte că tu l-ai ucis pe Wieder.
Trebuie să vorbeşti cu el.
Cu mâinile altora.
Bine.
Îţi spun eu, Laura,
poţi să-ţi faci de capcât doreşti, dar eu nu o să...
Devereaux era deja un ucigaş antrenat.
Finn fiind dat la o parte, l-a pus pe urmele tale.
E acasă.
Aşteaptă până pleacă şi apoi ocupă-te de el.
E o manipulatoare, Roy.
Ea te manipulează şi acum.
Ea îi convinge pe oameni să vină şi să-i facă treaba murdară
şi apoi doar „patinează” afară din peisaj.
Ea trebuie să fie trasă la răspundere.
Hm, mintea este un lucru tare amuzant,
lucrurile cu care poate trăi
şi lucrurile pe care nu le suportă.
Să ajungă să moară ignorată de ambele,
acum că...
asta este un mod special de beatitudine.
Ce am făcut...
am făcut pentru tine.
Veşti de ultimă oră despre o crimă petrecută acum zece ani
înafara Colegiului Waterford
cu probe proaspete despre uciderea brutală
a profesorului de psihologie Joseph Wieder
care exonerează un bărbat încarcerat şi condamnat la moarte.
Isaac Samuel, în vârstă de 29 de ani, era condamnat pentru crimă din răzbunare
şi fiind programat să fie eutanasiat cu o injecţie letală
peste o lună.
Dar informaţiile descoperite în urma unei duble omucideri
de marţea trecută în casa abandonată a lui Wieder
spun o altă poveste.
Numeşte 3 obiecte din această cameră.
Scaun, lampă... ceas.
Şi trei obiecte care nu se află în camera asta.
Un pahar de vin, un ziar, un pistol.
Data de azi?
21 octombrie.
Locul tău de naştere?
Larksville, Pennsylvania.
Numele mamei tale?
Florence.
Numele tatăl tău?
George.
Liceul tău?
South Side.
Foarte bine.
Se pare că tratamentul a fost foarte eficient.
O fi îmbucurător faptul că eşti capabil să-ţi reaminteşti trecutul.
Da.
Fostul detectiv
care a investigat cazul acum 10 ani,
Roy Freeman,
a avut un rol esenţial în aducerea în faţa justiţiei a părţilor responsabile.
A descoperit un complot controversat de criminali
cu rădăcini în poliţia ţinutului Washington
şi în comunitatea academică Waterford.
Dnul Freeman, un detectiv foarte decorat,
a părăsit forţele poliţieneşti acum câţiva ani
în urma unui accident auto...
Profesorul Wieder este medic. A depus un jurământ.
Fereşte-te de rău şi nedreptate.
Ei bine, şi ea a depus un jurământ.
Amândoi au depus.
Să ai şi să păstrezi, fie sănătos sau bolnav.
Ea a venit să-l vadă acum 6 luni pentru nişte, traume nerezolvate.
Ştii ce, eu nu te prea cred.
Tatăl ei e alcoolic, şi ea...
era îngrijorată să nu repete anumite tipare în căsnicia voastră.
Ea era vulnerabilă şi profesorul doar a profitat.
Îmi pare rău că trebuie să fiu eu cea care îţi spune asta.
Păi, de ce o faci? Doar ca să mă indispui?
Vrei să cred că eşti un fel de bun samaritean
care a crezut că ar trebui să ştiu că soţia mea şi-o trăgea cu psihiatrul?
Asta e?
Dacă vrei dovezi.
Şi ce e pe casetă?
Soţia ta.
Lasă-mă să plec.
Pleacă naibii de lângă mine!
Deschide uşa, Diane. Deschide uşa!
Lasă-mă în pace!
Lasă-mă să plec.
Te-ai întors aşa de repede?
Îmi... îmi pare rău.
Nu.
Iisuse al naibii Hristos!
Roy!
Hai să terminăm odată.
subtitrarea și adaptarea ★ z☼na_S☼aRe_Lu_i ★