Satisfacţia dulce, fără complicaţii pe care ţi-o oferă femeile tinere.
Vârsta aceea trepidantă când toate se rezolvă de la sine.
E o perioadă magică, ce poate face orice bărbat
de oriunde, absolut neputincios.
Unii spun că sunt un expert în femei tinere.
Poate pentru că ies cu ele de peste 40 de ani.
Iubito, eşti bogată?
Mama este. Într-un fel... Adică, nu chiar.
Dacă stă la doi kilometri de aici, este bogată!
Presupun că o piesă de succes îţi ajunge să-ţi iei o casă în Hamptons.
- Mi-ar plăcea s-o cunosc. - Ba nu.
E o femeie grozavă, spirituală, dar nu e genul tău.
Uiţi unul din lucrurile esenţiale despre mine.
Eu nu am un gen anume.
Are peste 30 de ani.
Ce? De parcă nu ştii că ai reputaţia că...
Că?
Că nu ieşi cu femei trecute de 30.
Întâmplarea face că femeile de peste o anumită vârstă nu mă plac.
Te-ai gândit vreodată în felul ăsta? Nu.
Întotdeauna e vina mea.
Revin luni cu un telefon.
Spune că nu m-ai găsit.
Cine?
O sun mai târziu. Nu, nu, am numărul.
Da.
Ia-o la dreapta. A doua alee pe stânga.
Dreapta.
O casă perfectă pe plajă.
Ce facem aici singurei, două zile?
Spune-mi adevărul. Nu te bucuri că am aşteptat?
Adevărul?
Nu.
Dar sunt foarte bucuros că, în sfârşit vom...
Facem o baie?
Cât durează să te schimbi?
- Treizeci de secunde. - Adevărat?
Aşa mult?
Apropo, în casă nu se fumează.
Mama nu ne dă voie.
Dar îţi dă voie să te dezbraci în curtea din faţă?
Să aduci aici tipii cu care vorbeşti ca să...?
Nu ştie tot ce fac, când o fac şi unde o fac.
Bine. Fabuloasa sufragerie cu etaj
în care nu vom petrece nici măcar o clipă.
- E impresionantă. - Mulţumesc.
Mă pricep să fac prezentarea casei, deşi
n-am mai făcut-o niciodată în timp ce mă dezbrăcăm.
În spatele meu, mult doritul Hamptons,
cu piscină şi vedere la ocean.
Pantalonii, te rog.
Doamnele mai întâi.
Când m-am apucat de licitaţii, cineva mi-a spus că,
dacă sunt emoţionată, să-mi imaginez publicul în chiloţi.
Asta dă momentului o altă semnificaţie.
Sper că acum nu eşti emoţionată, nu?
- Sunt puţin. - Pune-ţi costumul de baie.
Am adus şampanie. O s-o pun la gheaţă.
Da, ştiu. Nu pot face nimic...
Doamne! Ce e asta? Bine.
Stai pe loc! Avem un cuţit.
- Locuiţi aici? - Ascultă, domnule.
Eu sun la 911 şi nu vei face nici o mişcare.
- Zoe, dă-mi telefonul. - Nu aţi înţeles.
- Sunt prietenul fiicei dv. - Nu prea cred.
Fiica mea e în oraş. Iar tu umbli pe aici, îndopat cu Ecstasy?
- Sincer, dacă aţi... - Nu! Stai pe loc.
Am fost în armata israeliană. Te rup în două.
Alo. Da! E un intrus în casa mea.
Strada Daniels, nr. 29, Sagaponack.
Sunt prietenul fiicei dv, Marin.
M-a invitat aici pentru weekend. E în camera ei, se schimbă.
Eşti prietenul fiicei mele?
Cine şi-ar fi imaginat că asta e chiar o veste mai proastă?
Da, scuze. A fost o alarmă falsă.
Nu e un hoţ. E prietenul fiicei mele.
N-am ştiut că vii. Ai spus că ai de scris.
Da, dar m-am gândit s-o fac aici.
Trebuia să te fi anunţat că vin cu cineva.
Îmi pare rău. Trebuia să-ţi fi spus că venim.
Evident. Oricum, iată-ne.
Bună, eu sunt mama.
Harry Sanborn. Ce mai faceţi?
Doamne, scuze. El e prietenul meu, Harry.
- Mama, Erica. Mătuşa mea Zoe. - Îmi pare rău.
Ne-am decis brusc să ieşim din oraş pentru două zile.
Bun, asta e bine.
Iubito, Harry nu are halat?
Ştiţi ceva?
Cred că mai bine plec, vă las pe voi fetele să vă bucuraţi de weekend şi...
Nu! Îmi pare rău. Nu trebuie să faci asta. E o prostie.
Plecăm noi.
Rămâi tu cu Harry.
Harry.
Îmi pare rău că era să fii arestat.
Ai fost impresionantă. Foarte puternică.
Foarte...
... masculină.
Mă rog, nu cred că am fost chiar masculină.
Crede-mă, dacă prind vreodată vreun tip în chiloţi în frigiderul meu
sper că voi fi măcar pe jumătate bărbatul care aţi fost dv, dnă...
- Dnă... - Bine. Cum spui tu.
Bun. Eu sigur plec.
Doamnelor, mi-a făcut o imensă plăcere să vă cunosc.
Păpuşă.
- Sună-mă. - Stai puţin.
Să nu dramatizăm. Suntem patru adolescenţi?
Suntem nişte oameni sofisticaţi. De ce nu rămânem toţi?
Ea are de lucru, eu am referate de corectat... Voi faceţi ce vreţi.
Dacă vrem să petrecem timpul împreună, o vom face.
Dacă nu, nu. Nu trebuie să renunţăm la weekend.
Serios!
- Mie-mi convine. - Şi mie-mi convine.
Da, mă rog, îmi convine.
- Bonjour, dnă Barry. - Bonjour, Annie.
Aş dori o felie de plăcintă cu carne şi o bucată de brânză de capră.
Impresionant.
A învăţat franceză după ce s-a despărţit de tata.
Parte din programul: "fii cât mai ocupată, nu te uita înapoi".
- Acum vorbeşte fluent. - Marin!
- Lau şi desert? - Hai să luăm ceva.
Luăm un tort cu ciocolată?
- Nu e rău. - Da. Vorbesc fluent.
Mă întorc imediat.
E o epidemie.
Ce zici de salată de paşte?
Asta am mâncat aseară.
- Da? Nu-mi amintesc. - Sigur.
Să luăm nişte unt.
Scuze.
Îmi pare rău.
- A fost vina mea. - Nu. Nici o problemă.
Harry, tu cu ce te ocupi?
Sunt unul din proprietarii unei case de discuri.
- Care companie? - Drive-By Records.
Drive-By Records?
Asta e o glumă? Ce e asta?
E pentru hip-hop.
Hip-hop? Rap... Da, interesant.
Să văd dacă am înţeles ce ai spus...
Îmi pare rău, dar, urăsc rapul. Sincer. Ll urăsc.
E prea necioplit şi violent pentru gusturile mele
ca să nu mai vorbim de tenta misogină.
Unii consideră rapul poezie.
Poate, dar câte cuvinte rimează cu "curvă"?
Următorul, vă rog.
Cum merge?
Trebuia să plec când a vrut să cheme poliţia.
Cum merge piesa cea nouă? Îţi place cum iese?
Ştii cum e la mine. 90% transpiraţie, 10% inspiraţie.
Şi până acum, partea cu inspiraţia nu prea m-a ajutat.
Da.
- Despre ce e piesa? - Despre ce?
Nu sunt foarte sigură, ceea ce e o problemă.
Până acum este despre o scriitoare divorţată.
E încăpăţânată, puternică şi genul care ştie tot.
Dar e foarte dulce şi iubitoare.
E o comedie.
Cum v-aţi cunoscut?
La o licitaţie de vinuri la Christie's.
Harry a fost marele cumpărător al serii.
Ridicăm într-una padela, ca s-o fac să-mi zâmbească.
Fără să-mi dau seama, am cumpărat toată colecţia.
Toate sticlele de Chateau Margaux.
După asta, a trebuit să bea o sticlă cu mine.
Ai fost vreodată căsătorit, Harry?
Nu.
- Nu, n-am fost. - Mamă.
De ce crezi?
Unii oameni nu intră în tipare şi, până acum...
- Dacă nu e stricată... - Exact!
La stai aşa.
Nu eşti un burlac celebru?
N-aş putea spune că sunt celebru.
N-a fost cumva un articol despre tine în "New York Magazine"?
Probabil unora li se pare interesant că nu m-a prins nimeni până acum.
Ăsta era titlul, "Artistul escapadelor".
Am citit articolul. Tu erai ăla?
Dar parcă ai fost odată logodit cu cineva important.
- Cine era? Joan Collins? Nu. - Nu.
- Carly Simon? - Cineva la fel de tare.
- Cam aşa ceva. - Nu cu Martha Stewart.
- Nu! Nu cu Martha Stewart! - Ai putea să-l întrebi pe el.
Nu, e mai amuzant aşa.
E ca şi cum n-aş fi aici.
Harry a fost logodit cu Diane Sawyer.
- Poftim? - Exact. Diane Sawyer. O ador!
- Sunt impresionată. - Da.
Femeile de vârsta ta adoră asta la mine.
- Ştii ce vreau să spun. - Da, ştiu.
Nu e ceva rău să spui "femeile de vârsta ta".
Sunt sigură că era un compliment.
Este doar o observaţie corectă.
Când a fost asta?
- Logodna? - Acum mult timp.
Era o fată subţire şi adorabilă din Kentucky,
cu cele mai tari picioare pe care le-am văzut vreodată.
N-am înţeles de ce a ales o carieră în care nu le arăta niciodată.
Doar nu vorbeşti serios!
E Diane Sawyer. Se duce în peşterile din Afganistan cu un batic pe cap.
Cui îi pasă de picioarele ei?
Ştiţi ceva?
Nu-mi place să mănânc şi să fug, dar...
- Nu! - Nu, stai. Nu.
E de-a dreptul fascinant ce se întâmplă la această masă.
Zoe predă studii feminine la universitatea Columbia.
- Bun. Asta o să doară. - Nu.
- Să vorbim de tine şi Erica. - Zoe...
Eşti cam bătrâior. Câţi ani ai, 60?
Şaizeci şi trei!
Fantastic!
N-ai fost căsătorit, ceea ce, dacă ai fi femeie, ar fi un blestem.
Ai fi o fată bătrână.
Şi în loc să te compătimească, scriu articole despre tine.
Te felicită pentru faptul că n-ai fost căsătorit.
Eşti alunecos şi de neatins, o adevărată partidă.
Şi, prin comparaţie, superba mea soră.
- Nu, stai. Ce... - Uite, te rog...
Nu, e interesant. Uită-te la ea. Este o femeie realizată.
Cea mai de succes scriitoare de teatru după cine? Lillian Hellman?
Are peste 50 de ani, divorţată. Stă în casă în fiecare noapte
pentru că toţi tipii de vârsta ei, necăsătoriţi
preferă pe cineva care arată ca Marin.
În scena relaţiilor de peste 50 de ani femeile sunt lăsate pe dinafară.
Drept rezultat, femeile devin din ce în ce mai productive
şi, prin urmare, mai interesante.
Fapt care, în schimb, le face şi mai puţin atrăgătoare, deoarece, se ştie
bărbaţii, mai ales cei în vârstă, se simt ameninţaţi şi le e teamă
de femeile productive şi interesante. E foarte clar.
Populaţia femeilor singure, în vârstă, este cel mai defavorizat grup.
Doamne!
Eşti cumva posedată? Cum poţi spune aşa ceva?
Nedreptatea este evidentă. Noroc că ei mor mai repede.
- E singurul nostru avantaj. - Ştii ceva?
Scrie o dizertaţie. Nu anunţa că nu ies din casă în fiecare seară.
Apropo, ar fi fost de ajuns un singur "în fiecare seară".
Nu te-ai gândit că stau în casă din cauza muncii mele?
De ce crezi că m-am măritat cu regizorul pieselor mele?
Era singurul bărbat pe care îl cunoşteam.
Oricum, îmi place acasă şi îmi place această perioadă din viaţa mea.
De ce trebuie să mă apăr? Am fost măritată 20 de ani. Gata!
- Ce-a fost asta? - Scuze, credeam că am dreptate.
Iubito, ce cauţi tu cu tipul ăsta?
E bătrân. E şovin.
- E amuzant. - Amuzant?
Cum vine asta? E pur şi simplu, anormal.
- Anormalitatea e amuzantă. - Nu.
- Nu anormalitatea asta. - E inteligent şi fascinant.
Dacă aţi fi vorbit şi despre altceva decât starea civilă
aţi fi văzut că este inteligent. Are 10 companii.
Ce înseamnă asta? Înseamnă că e nehotărât. Asta e.
- Nu că aş vrea să se hotărască. - Da, am înţeles!
Oricum, a spus că sunteţi foarte spontane şi drăguţe.
Şi a mai spus că pleacă la prima rază de soare.
De ce? N-are faruri la maşină?
Stai puţin. N-am dreptul să fac aşa ceva.
Îmi pare rău.
E prietenul tău, nu al meu.
- Îmi pare rău, te iubesc. - Eu te iubesc mai mult.
- Sigur n-a spus că suntem drăguţe. - Nici vorbă!
- Ce ascultă? - Nu-mi pasă.
Marvin Gaye?
Încetează!
E dezgustător, Zoe. Termină!
Poftim.
N-o să se mai vadă cu el după weekendul ăsta. Şi ea e nehotărâtă.
Pare amuzant.
Recunoaşte. Are ceva. Ai simţit şi tu, nu?
E o nebunie!
Mamă!
A zis cumva "mamă"?
Mamă, vino repede!
Mamă!
Nu ştiu ce s-a întâmplat. Ne jucam.
Şi dintr-o dată a zis că se simte ciudat şi a căzut.
Harry, ce este?
- E bine. Mă simt bine. - Te doare în piept?
Parcă stă un elefant pe el.
Sună la 91 1, să trimită o salvare.
Marin, acum!
- Doamne! - Ce faci?
Respiraţie gură la gură.
Nenorocitule.
Avem nevoie de o salvare, imediat, vă rog!
Strada Daniels, nr. 29, Sagaponack.
- Ce avem? - Stop cardiac.
Puls 120.
- Tensiunea? - 150 cu 95.
- 41. Aici? - La trei.
- Bine. - Atenţie.
Am pus perfuzia.
- Porneşte monitoarele. - Ce avem?
Durere toracică de 30 minute, greaţă, dispnee.
Puls, 104. Respiraţii 18.
Vreau hemogramă, markerii pentru infarct şi un ECG în 12 derivaţii.
- Da, dle doctor. - Dle Sanborn, sunt dr. Mercer.
- Simţiţi vreo durere acum? - Simt o presiune pe piept.
- Parcă mă strânge. - Arătaţi-mi unde vă doare.
Aici.
Ce făceaţi când a început să vă doară?
- Sărutam o femeie frumoasă. - Făceaţi sex?
Din păcate, nu.
- Simţul umorului e intact. - Da.
Daţi-i o aspirină, 5 mg metoprolol, o perfuzie cu nitroglicerină.
- Dle Sanborn? - Da.
EKG-ul arată o arteră blocată,
care împiedică oxigenarea muşchiului cardiac.
Am un atac de cord?
Nu veţi avea, dar trebuie să ştiu ce tratament urmaţi.
- Iau Lipidor. - Mestecaţi asta.
- Altceva? - Şi o pastilă albă pentru tensiune.
Dar Viagra?
Dle Sanborn, aţi luat azi Viagra?
- Dle Sanborn? - Nu.
- N-am luat Viagra. - Bine, voiam să ştiu sigur.
Pentru că v-am pus perfuzie cu nitroglicerină.
Şi dacă aţi luat Viagra, amestecul poate fi mortal.
- Tatăl dv. va fi bine. - Nu e tatăl meu.
Îmi cer scuze. Bunicul dv. va fi bine.
Mulţumesc.
Nu suntem rude.
- E un prieten. - Scuze.
Eu sunt dr. Mercer.
Dl Sanborn a avut un atac de cord uşor.
L-am dat ceva să se dizolve cheagul şi a funcţionat.
Este foarte norocos.
Dacă mai întârzia jumătate de oră... Nu ştiu dacă mai puteam face ceva.
A fost foarte emoţionant.
- Se simte bine. - Da.
L-am dat ceva să doarmă.
Întâi se va simţi puţin ameţit, dar pe urmă va adormi.
- Sunteţi dna Sanborn? - Nu! Nu, eu doar...
Nu, eu sunt Erica Barry.
Am luat cina la noi acasă. L-am cunoscut azi după-amiază.
Sunteţi Erica Barry?
- Da. - Scriitoarea de teatru?
Da...
Încântat! Sunt un mare admirator.
- Adevărat? - Mare!
Mulţumesc.
Mersi.
Mulţumesc, dle doctor.
- Erica. Ceai verde. - E fierbinte.
- Mulţumesc. - Cu plăcere. Îmi permiteţi?
Da, sigur!
Foarte drăguţ din partea dv.
La medicină înveţi ce te ţine treaz fără să te facă să înnebuneşti.
Am auzit că ai o casă în Hamptons.
Sunt un mare admirator. Ţi-am văzut toate piesele.
Unele au fost scrise înainte să te naşti. Marin nu le-a văzut.
Nu, sunt sigur că le-am văzut pe toate.
- Pe ultima de două ori. - Julian, cineva nevoie de şuturi.
Bine, mersi.
Mă duc să-l văd pe dl Sanborn.
Dacă a adormit, mai bine mergeţi la culcare şi veniţi dimineaţă.
Mi-a făcut plăcere să te cunosc, Erica. Doamnelor...
Bine.
Uite un tip perfect pentru tine.
E adorabil!
Mamă, n-am cunoscut un bărbat mai puţin interesat de mine.
Sau mai interesat de tine.
De mine?
- Are 30 de ani. - Nu, are mai mult.
Cui îi pasă câţi ani are? Nu e genul meu.
E un medic superb. E perfect pentru tine. Şi te place.
- Ceea ce îl face perfect. - Bine, opreşte-te.
Îi place ce scriu, nu de mine.
Niciodată n-aş...
Taci din gură.
- Doamne, se simte bine? - Harry!
Harry, vino aici.
Iubito, vreau acasă. Poţi să-l suni pe Leo?
Harry! Trebuie să te întorci în pat.
Femeie, mi-ai salvat viaţa.
Adu o asistentă!
Îţi mulţumesc din adâncul...
Şi când e inconştient, e ca o lipitoare!
Trebuie să staţi culcat.
E bine. Mulţumesc.
- Fetelor, trebuie să ud trandafirul. - Ne ocupăm noi de asta.
Aş vrea să văd!
Aş vrea s-o văd!
S-o prindem repede.
Cu ce vă pot ajuta?
Am venit să-l iau pe Harry Sanborn.
Salut, sunt dr. Mercer. Haideţi, vă duc la el.
Cine sunteţi?
Sunt Leo Hoffman, asistentul personal al lui Harry.
Bucătar, şofer, îi planific petrecerile... Orice are nevoie.
Interesantă slujbă.
Merg pe al şaselea an şi nu m-am plictisit niciodată.
Harry, se pare că te vom externă.
Uşurel, copii.
Doar că...
M-am ridicat prea brusc.
Doctore, spune-le.
Nu sunt în formă?
Cum sunt testele mele în dimineaţa asta?
Îi merge foarte bine.
- Pot să-l îmbrăţişez? - Desigur.
Da. Bine.
Bine. Bine.
Să nu ne prostim.
- N-am decât veşti bune. - Cioc, cioc.
- Bună. - Salut.
- Mai vorbim când pleci. - Mulţumesc, amice.
Deci...
Nu sunt o partidă grozavă?
Da, dl Emoţie.
Spune-mi ceva.
Noi n-am făcut dragoste, încă, nu?
Nu.
N-am făcut. Ai dreptate.
Merită să trăiesc pentru asta.
Ne-am întors la obraz.
Uşurel, Tarzan, suntem în mişcare. Încetişor.
Harry, îmi pare rău, dar nu-ţi pot permite încă să călătoreşti.
Acolo nu mă întorc.
În maşină nu te pot pune şi nici nu te pot lăsa în parcare.
Nu te dau în judecată, dacă de asta ţi-e teamă.
Semnez ce vrei tu.
Lasă-mă să mă întorc în oraş.
Uite care-i cea mai bună ofertă.
Nu te internez înapoi dacă stai pe aici câteva zile.
La o soră. Vreau să te ţin sub observaţie până îţi revii.
Stai pe aproape.
Doctore, unde sugerezi să mă duc?
Nu!
Îmi explică cineva cum am ajuns să fac pe bona pentru tipul ăsta?
Ăsta e cel mai bun sandviş cu curcan pe care l-am mâncat vreodată.
- Nu eşti atent la mine. - Sunt. Nu te mai smiorcăi.
Vin aici pentru pace şi linişte.
Dintr-o dată, devin un personaj dintr-o piesă de Kaufman şi Hart.
Şi telefonul ăla sună într-una.
Şi niciodată pentru mine.
Scuze că vă întrerup.
Nici o problemă, Leo. Lau eu asta.
- Nu, nici o problemă. - Nu, nu, o iau eu.
Nu mă deranjează să le spăl. Bine.
Ce mai faci?
Tipul nici nu ştie cum mă cheamă şi eu spăl vasele după el.
Am spus că îl aduc mâine, bine? Grozav.
Mă ocup eu de asta. O clipă. Bună, Erica?
- Unde pun asta? - Lasă. O pun eu.
Pe Harry îl doare capul. Ai nişte Tylenol?
- Tylenol... - Doză mare ar fi fantastic.
Salut, eu sunt Tania.
- Salut. - Al doilea asistent al lui Harry.
- Dave Klein, asistentul ei. - Mă bucur să vă cunosc.
- Sunt onorat. - Mulţumesc.
"Unde să pun asta?"
E un pahar gol. Ce variante are?
Bun, eu te las.
Nu eşti gata să-mi arăţi nici o pagină nouă?
- Dave. - Nu vreau să te presez.
- Întrebam doar. - Tati!
Nu ştiam că eşti aici.
Tocmai plecam.
Vroiam să mă întorc în oraş cu Zoe, dar prefer să merg cu tine.
Trebuie să văd pe cineva înainte să plec.
Stai!
Pleci? Zoe pleacă? Pleacă anturajul?
Rămân singură cu el?
Vine dimineaţă o soră de la spital.
Dimineaţă? Asta înseamnă peste 19 ore.
Bine, mă descurc eu.
Mă voi plasa într-un loc liniştit.
Ascult muzică. Gătesc. Scriu. Mă concentrez.
Mulţumesc.
Patru cocktailuri la masa de prânz
e cam mult pentru oricine.
Salut.
Te sunt eu, păpuşă, da? Mulţumesc.
Salut.
- Care-i treaba? - Uite care-i treaba.
Nu vreau să fac pe sora severă cu pacientul indisciplinat.
Dacă vrei alt atac de cord, eşti invitatul meu. Eu am de lucru.
N-am timp să dau fuga la spital,
pentru că tu îţi umpli arterele înfundate cu fum.
Dar, mai important
n-am chef să miroasă în casa mea ca într-o sală de biliard.
Aşa eşti tu de felul tău, sau eu îţi provoc aceste reacţii?
Haide.
Nu cred că am avut până acum asemenea efecte asupra femeilor.
Ce efect crezi că ai asupra mea?
Nu-mi dau seama exact.
Tocmai de aia ştiu că nu s-a mai întâmplat.
Tu nu dormi?
Am nevoie doar de patru ore de somn pe noapte.
Şi eu la fel.
Niciodată n-am dormit opt ore.
Nici eu. Aş vrea să pot.
Vrei să trag draperiile? Soarele e puternic dimineaţă.
- Sigur. - Harry.
Cu cine vorbeai?
Un amic din Los Angeles.
- A abia ora 10:00 pe coastă. - Şi nu a trecut ora ei de culcare?
Deci, nu te înmoi deloc cu trecerea timpului?
Noapte bună, Harry.
Pot să te mai întreb ceva?
De ce porţi pulovere pe gât?
- E vară. - Serios!
- Ce-ţi pasă ţie? - Eram curios.
Mi-au plăcut dintotdeauna, sunt genul de fată care poartă pulovere pe gât.
Nu ţi-e cald niciodată?
- Nu. - Niciodată?
Nu în ultima vreme.
În sfârşit.
Doamne!
Îmi pare rău.
Doamne, ce rău îmi pare.
Ce faci?!
- Căutam bucătăria! - Poftim? Aici?
M-am încurcat.
Şi era întuneric şi...
De fapt, n-am văzut nimic.
Doar...
Doar sânii.
Şi puţin din...
- La revedere, dnă Barry. - La revedere?
Plecaţi? Nu, asta nu e bine.
- M-a concediat. - Concediat? Dar abia ai început.
Nu e concediată. Dar nu e necesară.
Nu e necesară? Stai, ce tot spui?
Bineînţeles că e necesară! Avem nevoie de ea.
Nu. Azi mă simt chiar în putere. Îmi revin.
Îmi cer scuze de deranj, dna Gimble. Ai grijă de tine, dragă.
Ai fost minunată.
Ascultă... În legătură cu seara trecută...
Ce-ar fi să nu mai vorbim niciodată despre asta?
Am fost la farmacie. Sunt gata reţetele.
Au spus să iei două la masă şi asta între mese.
Erai doar o siluetă.
Cred că acum vorbim.
- N-am văzut mare lucru. - Poftim, iar începi.
Nu mai pomenesc nimic, dar...
- Mă apuc de lucru, Harry. - Hei!
Şi tu mi-ai văzut fundul. Eu nu fac pe nebunul!
Nu port ochelarii de soare, pălării şi ţinute ciudate!
Da sau nu? Care-i treaba?
- Pot pleca? - Mai ai ameţeli?
- Nu chiar aşa. - Greutate în respiraţie?
- Doar uneori. - Bine.
- Cum se poartă Erica cu tine? - Cine?
Erica.
Ea...
Este o capodoperă.
Doctore, femeia asta poartă pulovere pe gât în mijlocul verii.
E dincolo de constipată. E aproape amuzant să fii în preajma ei.
Constipată? Ciudat, mie nu mi s-a părut.
Încearcă să trăieşti cu ea.
Aseară am văzut-o dezbrăcată.
- Nu sună prea constipat. - A fost un accident.
Ea credea că dorm, eu credeam că în camera ei e bucătăria...
Ştii ce-a spus Freud, "Nu există accidente".
Crede-mă.
A fost un accident.
Dar de ce ar umbla goală, când ştie că sunt aici?
De ce credeai că bucătăria e în camera ei?
Era întuneric. Era 2:00 noaptea!
Asta poate explica de ce era dezbrăcată. Respiră adânc.
N-am văzut niciodată o femeie de vârsta ei dezbrăcată.
- Glumeşti! - Nu suntem toţi doctori.
Cred că e foarte frumoasă. Şi e o scriitoare fantastică. Ştii?
Nu. Nu ştiu.
E foarte bună.
- Te vezi cu fiica ei? - Bine.
Aia femeie pe cinste. Probabil seamănă cu tatăl.
Apropo de asta. Doctore...
Cum rămâne cu "Domnul de la Miezul Nopţii"?
Când va fi din nou funcţional acel departament?
Cred că domnul va trebui să stea cuminte încă vreo două săptămâni.
- Dar nu mor dacă o fac, nu? - Nu, e mişcare. Îţi face bine.
După un atac de cord, regula de aur este:
dacă poţi urcă nişte scări, poţi face sex.
Şi nu poate călători deloc? Nici măcar cu avionul?
- Cu trenul? - Nu cred.
Ţi-a fost greu, nu?
A concediat asistenta după o oră. Acum spune că n-are nevoie.
- E un tip dificil. - Cum te descurci?
- Eu? - Tu.
Ei bine, sunt...
Sunt bine. E bine.
Încă un "bine" şi nu te mai cred.
Stai, unde mi-e...
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Alo?
Bună. Ştiu, îmi pare rău. N-am ajuns să te sun.
O parte din piesă se desfăşoară la Paris
aşa că ascult într-una muzică franţuzească, poate mă inspiră.
Mă rog, mă străduiesc.
Nu prea-mi vine la îndemână, dar...
Te iau pe la 7?
Cum rămâne cu pacientul?
A spus şi el că n-are nevoie de asistentă.
Mă plimb prin casă!
Nu!
- Bună. - Ascultă.
M-am hotărât să trec peste chestia cu "m-ai văzut dezbrăcată".
- Hai să nu mai vorbim despre asta. - Mă bucur.
Pentru că m-am ascuns de tine toată ziua.
Vrei să intri?
Nu vreau să te întrerup.
Mi-aş dori eu.
Frumoasă pictură.
Îmi iau inima în dinţi şi ies la o scurtă plimbare.
- Eşti în stare? - Mi-a recomandat doctorul.
Trebuie să mă antrenez să urc scări şi chestii din astea.
Nu vrei să vii cu mine?
- Adică n-ai vrea? - Nu. Întrebam dacă vrei tu.
Aş vrea, dar nu vreau să mă opresc când m-apuc de scris.
Nu că mi-ar strica puţin aer curat.
E doar o plimbare, Erica. Nu te ceream de nevastă.
- Ştii cum mă cheamă. - Erica Jane Barry.
M-am uitat pe internet.
Ştiai că există peste 8000 de pagini pe care apare numele tău?
- Nu se poate. - Da, aşa e.
Acum ştiu tot despre tine şi nu din cauza celor petrecute azi-noapte.
Nu, nu. Înţeleg.
- Şi eu am citit despre tine. - Adevărat?
Ştiu că ai crescut în Los Angeles şi eu credeam că asta e imposibil.
Ai pus bazele primei case de discuri la 29 de ani, impresionant.
Ai vândut-o la 40 de ani, ceea ce e şi mai impresionant.
Pe urmă ai deschis o revistă, ai intrat pe internet
şi pe urmă ai investit într-o casă de discuri mică,
pe care ai transformat-o în a doua casă hip-hop din lume.
- E epuizant doar auzind toate astea. - Da, ştiu. Dar...
Adevărul e că timpul trece repede, nu?
- Cât ai clipi din ochi. - Da.
La uite.
Am observat că ai boluri pline cu chestii din astea prin casă.
Ştiu, e o nebunie. Dar cred că sunt frumoase.
Dar de ce le aduni numai pe cele albe?
Dar nu le adun numai pe cele albe.
Deci, eşti nebună de legat.
Ştiu. Le culeg doar pe alea albe. Doamne!
Ce înseamnă asta? Că sunt obsedată de control?
Deci eşti la fel de dură cu tine, ca şi cu ceilalţi.
Ceva care să-ţi amintească de mine.
- Pot să te întreb ceva, Harry? - Da, sigur. Dă-i drumul.
De ce atâtea tinere? Care e povestea? Sincer?
- Călătoresc cu puţine bagaje. - Călătoreşti cu... Doamne!
Ce vrea să însemne asta?
- Vezi tu, una de 30 de ani înţelege. - Adică, pică în plasă.
Adică acceptă. Cheia este acceptarea.
Dacă asta îţi doreşti, o femeie care nu te intimidează
care nu se prinde de jocul tău, cu care controlezi situaţia...
Apropo, am senzaţia că relaţia noastră evoluează.
Ai observat? Vorbesc serios.
Poate că trebuie doar să ieşim din casă.
Acum, poţi observa, e interesant că ne întoarcem spre casă
şi lucrurile se încrâncenează din nou.
Bineînţeles. Doar vorbim despre tine.
Vezi tu, eu accept această uşoară ostilitate
pentru că-mi face multă plăcere compania ta.
Te simţi bine?
Da, dar...
Cred că rămân aici, să admir apusul soarelui.
Te-ar interesa? Avem locuri în primul rând.
Mă rog...
Ai vreo întâlnire la cină?
Da, cu doctorul tău.
Doctorul meu.
- Stai aşa. - Nu e prea tânăr?
Este mult prea tânăr! Dar e doar o cină, nu o întâlnire.
- El ştie asta? - Am să i-o spun.
- Mă îndoiesc că el gândeşte aşa. - Mă îndoiesc că te îndoieşti.
Oricum, s-ar putea să-ţi placă. Gândeşte-te şi aşa.
Nu te intimidează, nu îţi cunoaşte jocul, te lasă să conduci...
- Eşti nedrept! - Crede-mă. Poate fi o seară superbă.
- La uite cine răspunde la uşă. - Şi uite cine e la uşă.
Ţi-am adus ceva.
O masă sănătoasă de la cantina noastră.
Mulţumesc.
Salut.
- Arăţi foarte bine. - Mulţumesc.
Salut, sunt Marin. Nu sunt acasă, aşa că lăsaţi mesaj şi vă caut eu.
Eu sunt. Stăteam pe aici şi mă uitam la pozele tale din copilărie.
Mă gândeam la tine.
Aici Brooke şi Shannon.
Pentru Brooke, apăsaţi 1. Pentru Shannon, apăsaţi 2.
Toată lumea e în oraş, în afară de bătrânul Har.
Bătrânul...
Bătrânul Har.
În vârful grămezii.
- Julian, pot să te întreb ceva? - Orice.
Câţi ani ai?
36.
Deci, sunt cu aproape 20 de ani mai mare decât tine.
Cam mare diferenţă de vârstă, nu crezi?
Nu cred că are vreo importanţă.
- Nu crezi? - Nu cred.
Bine, dar...
Dar în ceea ce ne priveşte, vrei... Vrei doar să fim prieteni, nu?
Sincer? Nu.
- Dar ce vrei să fim? - Te-aş stânjeni dacă ţi-aş spune.
Eram jenată de când mă îmbrăcam să ies cu tine.
Poate te surprinde, dar multe femei mă consideră un tip deosebit.
Necăsătorit, doctor.
Nici n-ai crede ce atrăgătoare e asta pentru unele femei.
Ba da, cred. Dar... Nu-ţi plac fetele de vârsta ta?
Ba da, dar n-am întâlnit o femei la care să reacţionez...
Chiar aşa.
Şi când ţi se întâmplă ceva pentru prima dată,
nu crezi că trebuie să afli despre ce e vorba?
Nu ştiu. Ăsta e un domeniu cam dificil pentru mine.
Vezi tu, eu nu prea am relaţii multe, sau bune.
Nu se poate. Probabil trebuie să-i alungi cu bastonul.
- Glumeşti, nu? - Nu.
Nu! Bărbaţilor de vârsta mea, sau cel puţin cei pe care i-am cunoscut...
Eu nu sunt o persoană obişnuită, iar lor le plac femeile obişnuite.
Bărbaţii de vârsta ta sunt idioţi. Te-ai gândit vreodată la asta?
Da, m-am gândit. De multe ori.
Eram sigur că miroşi bine.
E doar săpun.
- Erica, eşti incredibil de sexy. - Nu.
Jur că nu sunt.
M-am întors!
Te-ai distrat bine?
A fost interesant.
Noapte bună, Harry.
Noapte bună.
Să tăiem asta. Aşa sună bine.
"Harry37. Ce faci?"
Harry37?
Scriu. Bună. Ce faci?
Sigur că da. Încăpăţânată.
Mă uit la Joan Rivers cum vinde bijuterii.
"Deci, întâlnirea a fost întâlnire?"
Da, cred că da.
Ţi-am zis eu.
Ţi-e foame?
Tocmai am fost la cină.
Da, dar...
Da, dar femeile nu obişnuiesc să mănânce la întâlnire.
Cum de le ştie el pe toate?
De fapt, mi-e puţin foame.
Şi mie. Ne vedem la bucătărie?
Sunt în pijama.
În pijama.
Şi eu. O petrecere în pajama?
"Petrecere în pajama"
Dumnezeule.
Ne vedem în 5 minute.
Drăgălaşi mai suntem.
E ceva neobişnuit pentru mine. Nu prea am invitaţi peste noapte.
Nici eu.
Adevărat? Cu viaţa ta socială?
Dragă, confunzi sexul cu somnul.
Somnul este ceva ce preferi să faci de unul singur.
Bine. Asta e bine de ştiut.
- Ce-ai vrea să mănânci? - Ce opţiuni am?
Ştiu că probabil crezi că nu fac diferenţe când e vorba de...
Te rog. Ce importanţă are ce gândesc eu despre tine?
Nici nu pot să-mi imaginez ce gândeşti tu despre mine.
Clătite, paste, resturi de pui cu sos de vin.
- Brânză gratinat? - Clătite.
Exact ce-mi doream.
Ţi-a fost vreodată dor să fii căsătorită?
- Pariez că erai o soţie foarte bună. - Uneori.
Noaptea. Dar acum mi-a trecut.
Spunea vreunul din noi ceva interesant?
Spuneai că nu-ţi poţi imagina ce gândesc despre tine.
- Nu trebuie să răspunzi. - Bine.
Mă rog, dacă ai o părere aş fi curioasă s-o aflu.
Îmi spui mai întâi de ce-ţi lipseşte căsătoria doar noaptea?
Noaptea telefonul nu sună aşa des
şi singurătatea este mai apăsătoare noaptea.
A trebuit să mă obişnuiesc să dorm singură, dar m-am prins.
Trebuie să dormi în mijlocul patului.
Nu e sănătos să dormi pe o parte, când nu e nimeni de partea cealaltă.
Acum sunt convins că ce cred despre tine este real.
Eşti o femeie foarte puternică.
Încearcă să nu-mi evaluezi răspunsul.
- Îmi pare rău, dar... - Ştii cum eşti tu?
Eşti ca unul din portretele alea superbe atârnate deasupra căminelor.
Au trebuit inventate cuvinte pentru a descrie femeile ca tine.
Ce cuvinte?
De cremene.
Şi...
... impenetrabil.
- Mă consideri inumană? - Nu. Cred că eşti formidabilă.
Rece, distantă, de parcă aş fi împietrită într-o pictură?
Nicidecum.
Dar îţi foloseşti puterea pentru a-i ţine pe ceilalţi la distanţă.
Dar este emoţionant când îţi cade garda...
Şi nu mai eşti izolată.
Cred că asta este o combinaţie câştigătoare.
De fapt, o combinaţie criminală.
Ştii, nu-mi dau seama dacă... Doamne! Mă urăşti?
Sau dacă eşti singura persoană care m-a înţeles vreodată.
Nu te urăsc.
- Nu? - Nu.
Mamă?
- Surpriză! - Bună!
- Room service. - Ce cauţi aici la ora asta?
Am fost la o cină de binefacere. Am ieşit cu nişte prieteni,
mi-am verificat mesajele
şi primisem un telefon foarte trist de la Harry.
Că e plictisit, aşa că m-am gândit să vin să văd ce faceţi.
Apropo, mulţumesc pentru florile alea superbe. Ce buchet imens.
A fost plăcerea mea.
Ce drăguţ. Faceţi clătite?
Sunteţi în pijamale! Simt că v-am întrerupt!
Fii serioasă. Ştii că nu dorm niciodată. Şi nici el.
Alo?
Nu, am ajuns deja. În timp record.
Aţi rămas toţi acolo?
Bine.
Da.
Bine, pa.
Dacă tot eşti aici, termină tu clătitele, iar eu mă întorc la lucru.
Mamă, abia am ajuns. Apropo, tata mi-a tras clapa azi.
Trebuia să luăm prânzul împreună şi n-a venit.
- Întotdeauna a fost aşa? - Nu ştiu.
Aşa se întâmplă când un cuplu divorţează.
Copiii le moştenesc problemele. Nu că eu aş mai fi copil.
- Ce mai faci? Cum te simţi? - Păi...
Spune-mi, când poţi pleca acasă?
Eu mă duc să lucrez, aşa că termină tu astea
şi povestiţi în continuare. Te descurci tu.
Nu mai vrei clătite?
Nu.
Nu. Nu mai vreau.
Mă despart de Harry.
- Cum adică? De ce? - Am cunoscut pe altcineva.
- În două zile? - Am o viaţă nebună.
Cunosc zilnic mii de oameni. Şi oricum, să recunoaştem.
E mult prea bătrân pentru mine.
- Ar fi o nebunie să continui. - E adevărat.
Dar ştii, este...
Ştiu. E plin de dragoste când te-aştepţi mai puţin.
Doamne. E descurajant!
Mamă, ascultă-mă.
Mă gândeam dacă te-ai putea descurca cu asta, tu şi Harry.
Mă pot descurca, dar nu vreau.
Spui asta doar pentru că te gândeşti că am făcut dragoste cu el.
Mai încet!
- N-aţi făcut? - Niciodată! Îţi jur.
Ţi-am spus pentru că, pentru doi oameni convinşi că ştiu ce fac,
în bucătăria aia se cocea şi altceva în afară de clătite.
Am aşteptat un număr decent de ore înainte de a te sună.
Deşi mă gândesc la tine de când m-am trezit, la 5:15.
Când mai putem ieşi la cină? Eu sunt de gardă în următoarele nopţi.
Dacă aşteptam prea mult, te sperii. Ce zici de vineri?
E o seară a întâlnirilor, dar cred că e un lucru bun.
Cine e la telefon?
Glumesc.
Amuzant.
- Ne putem vedea la Grill la 8? - Bine. Da. Sună bine.
Şi eu abia aştept să te văd.
- E al tău. - Termină! Cum a reacţionat?
A rezolvat problema în locul meu. A fost un as.
Elegant. A spus că destinul vrea să fim doar prieteni.
Doamne!
El mi-a dat papucii. Eu nici măcar...
- E un geniu. - Imposibil. N-a îndrăznit.
Ba a îndrăznit. Şi ştii ceva?
Nu contează, pentru că s-a terminat şi totul e bine. Bine?
Un dosar curat.
Trebuie să plec.
Bine.
Încearcă să te gândeşti la asta
ca la cel mai inteligent lucru pe care l-ai făcut vreodată pentru tine.
Lumânări?
Romantic.
- Îmi cer scuze, te-am... - Pentru ce?
- Te-am sărutat şi... - Nu, iubito.
Eu te-am sărutat.
Sigur ăsta a fost al meu.
Încearcă să nu ţii evidenţa.
- Buze moi. - Mă bucur că încă funcţionează.
Nu le-am folosit demult la sărutat.
Mai mult pentru, ştii tu, purtatul rujului, fluierat şi...
la uite cine are acum ceva ce funcţionează.
Şi nici măcar n-ai luat Viagra...
Sărută-mă înainte s-o culci la loc.
Asta ar putea fi ceva foarte interesant.
Ai vreo îndoială?
Da.
Şi eu.
Dar până acum
săruturile sunt spectaculoase.
Nu-ţi dădeam note, era o constatare. Vreau să spun...
De-a dreptul sublim.
Nu pot trece de nenorocitul ăsta de guler.
Taie-l, te rog.
Te rog!
Taie-l.
Te rog!
- Eşti plină de surprize. - Da.
Da.
Eşti frumoasă.
Deschide ochii, să-mi dau seama că mă auzi.
Frumoasă.
Şi cum rămâne cu contracepţia?
Menopauză.
Cine-i norocosul?
Bine.
Cred că ar trebui să-ţi măsurăm tensiunea.
- Tensiunea mea? - Altfel suntem iresponsabili!
- Nimeni în locul tău nu... - Da, norocosule.
Doamne, nu văd... Nu văd.
- Ochelarii. - Bine.
120/80! Da, iubitule!
Doamne!
Ador sexul.
Este evident.
Doamne!
Deci, asta se face de obicei într-o după-amiază ploioasă.
Eram sigură că am...
Că am închis taraba.
Nu m-aşteptam la asta.
Nimic nu m-a surprins mai mult.
E o nebunie.
Nici nu-mi amintesc când am plâns ultima dată.
Sunt copleşit.
Şi eu.
Ăsta este cuvântul potrivit.
Am făcut dragoste la trei zile după un atac de cord şi n-am murit.
Cred că e un record.
Da.
Hai să nu-i spunem doctorului asta, bine?
Iubito.
Nu sunt eu cel mai bun, dar sunt discret.
Da.
Erica?
Erica.
Da?
Erica?
Ştii că nu mă descurc cu monogamia, nu?
Monogamia?
Te rog. Nici nu ne cunoaştem.
De ce Paris?
Întotdeauna mi-am dorit să scriu o piesă care se termină acolo.
Oamenii au nevoie de romantism
şi dacă cineva ca mine nu scrie despre asta, unde l-ar găsi?
- În viaţă? - Poftim?
Asta ce ţi se pare?
Să mănânci ouă la lumina lumânărilor, în halat...
După...
Scuze.
Unde ţi-ai dori să mănânci la Paris?
Ador un bistro care se cheamă Grand Colbert.
În spatele palatului regal. Cel mai bun pui prăjit din univers.
Ar fi plăcut să merg la Paris cu tine.
Cel mai potrivit oraş pentru nopţi albe.
Când e ziua ta?
- În februarie. - A mea e în ianuarie.
Ce-ai zice să mergem la Paris, dacă încă ne mai cunoaştem,
cu ocazia zilelor noastre?
Poate.
Dar tocmai ai spus... Ştii ceva? Habar n-am cum să mă comport.
Nu ştiu cum să fiu apropiată fără să fiu apropiată.
Îţi dispare culoarea din obraji.
Mă duc la toaletă. Lau o pastilă pentru tensiune.
Când mă întorc, să nu mai vorbim.
Erica.
Eşti cea mai amuzantă fată cu care am făcut dragoste vreodată.
Asta e ceva.
Iubito.
Cred că ar trebui să mă întorc în camera mea.
- Să te las să dormi. - Să mă laşi să dorm?
Da.
Bine.
De obicei trimiţi fetele acasă.
Dar eu sunt acasă.
- Bine. - Sunt un câine bătrân. Înţelegi?
E perfect. Cum vrei.
A fost...
O noapte superbă...
Pentru mine.
Şi pentru mine.
Da?
La un moment dat
chiar m-am gândit...
La suflete pereche.
Noapte bună.
Aş vrea să încerc să dorm cu tine.
Bună.
Cât crezi că e ceasul?
Tu vezi?
Nu tocmai. Cred că e...
1 1?
- E 1 1. - Pe bune?
Nu cred. Nu se poate.
Asta înseamnă că am dormit 8 ore?
- Imposibil. - Da.
Măiculiţă!
Sunt puţin ameţit.
Nu. Bine, stai...
Stai nemişcat. Aşa! Poftim telecomanda.
Ai programare la doctor peste o oră.
Fac o cafea, îţi iei pastilele...
Mănânci nişte pâine prăjită. Am un sirop de arţar grozav.
Erica.
Eşti o femeie care merită iubită.
Eşti...
"Eşti o femeie care merită iubită".
Ce dracului vrea să spună cu asta?
Bravo, amice, ecografia arată foarte bine.
Te trimit înapoi la oraş.
Ultimele zile ţi-au prins de minune.
Da, am lucrat la chestia aia cu scara.
Apropo, pot s-o fac.
Ce să faci?
Să urc trepte.
Chiar de mai multe ori.
Bravo ţie.
Ce mai face Erica?
După cum s-a dovedit, Erica...
Este o femeie uimitoare.
- Este... - Minunat.
Cred că este uimitoare.
Şi eu cred că este uimitoare.
Transmite-i salutări din partea mea.
Julian?
Mulţumesc...
Pentru tot.
O să te faci bine.
Serios?
E a doua oară când fac asta.
Pur şi simplu sunt copleşit. Din senin.
Este normal să devii emotiv când treci prin ce-ai trecut tu.
Totul căpăta un alt sens.
Deci nu e un semn de nebunie ca un tip să facă
ceva ce nu-i stă deloc în fire, după ce are un atac de cord.
Te referi la plâns?
Da.
Şi să-şi schimbe complet gusturile.
Adică, dintr-odată,
să-i placă cineva la care nu s-a gândit că-i va plăcea vreodată.
Niciodată.
- Mă sperie. - Te poţi aştepta la orice.
Oamenii fac lucruri nebuneşti după ce au un atac de cord.
Dar majoritatea îşi revin, nu?
Îmi voi reveni.
Nu?
Vom vedea.
Poftim. Ia-le înapoi.
Ţi le-am confiscat în prima noapte.
- Mulţumesc, dragă. - Încearcă să nu le fumezi.
Ţi-am făcut un sandviş, pentru cazul în care îţi scade glicemia,
nişte ceai cu gheaţă, o prăjitură fără colesterol şi o piersică.
Ce dulceaţă.
Mai ai ceva?
Ceva care să-ţi amintească de mine.
Asta a fost.
Vom avea întotdeauna Parisul.
O glumă proastă.
- Iubito? - Da?
Nu există cuvinte care să exprime recunoştinţa
pentru că m-ai primit şi că ai avut grijă de mine...
Atacul tău de cord
a fost cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat vreodată.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Dacă spui asta.
Nu ştiu dacă se termină în "Da", dacă este un "Te iubesc" oficial, dar...
Eşti unic.
- Ştiam că vei suna. - Cine? Eu sunt.
- Ce s-a întâmplat? - Am luat micul dejun cu tata.
Vorbeam, când a început să mă privească ciudat şi mi-a spus
că a întâlnit pe cineva deosebit acum trei săptămâni.
Şi pe urmă...
Mi-a spus că se însoară.
De ce reacţionez aşa? Am aproape 30 de ani.
- Stai. Cu cine se însoară? - Nu ştiu.
A cunoscut-o acum trei săptămâni. E cu doi ani mai mare decât mine.
E medic ORL. Oare a înnebunit?
- Iubito... - Am o licitaţie diseară.
Sunt foarte supărată. Psihiatrul meu e plecat.
Pot să-ţi fac o vizită? Ştiu că eşti ocupată, dar te rog.
Înţeleg că e dreptul lui să se recăsătorească, dar n-o cunoaşte.
E de vârsta mea. Ai idee cum mă simt?
Este de-a dreptul înfricoşător.
Nu e vorba că simt că mă înlocuieşte. Nu face asta.
Ştiu că sunt prea în vârstă să mă port aşa, e o nebunie.
În primul rând, te rog să nu fumezi.
Dacă înlocuieşte pe cineva, aceea sunt eu.
Bărbaţii divorţaţi se recăsătoresc întotdeauna. Aşa sunt construiţi.
Vrei să ştii de ce sunt mereu cu tipi nepotriviţi?
Din cauza asta. Pentru că un tip nepotrivit nu-ţi poate face asta.
Asta e cea mai mare frică a mea, că un tip
poate scăpa aşa de mine. Şi vorbim despre tatăl meu!
Ştim deja că nu sunt făcută pentru acest tip de dramă.
Cred că drama vieţii te face puternică.
Mereu îmi spui lucruri din astea.
Nu poţi înţelege că nu toată lumea e ca tine.
Dacă aş fi în locul tău, iar fostul meu soţ, care-mi regizează piesele
s-ar recăsători cu una de 33 de ani,
o ORL-istă aş înnebuni. Şi tu?
- Arăţi superb, apropo. - Păi...
Marin, suntem pregătiţi.
Trebuie să vând obiecte de artă de 40 milioane dolari.
Poţi să-mi faci încă o mare favoare? Te rog, acceptă.
- Te rog? - Orice, iubito.
Vreau să mergi la cină cu mine, tata şi logodnica lui.
- Nici nu mă gândesc. Nu. - Mamă, trebuie să vii.
Trebuie!
Vrea să-mi facă cunoştinţă cu ea. Şi nu mă pot duce singură.
L-am întrebat dacă poţi veni şi au fost de acord.
Va trebui oricum s-o cunoşti, de ce să n-o facem împreună.
Haide. Te rog?
Ştiu că te descurci.
Mă rog...
Bine, asta e. Vezi privirea asta?
Asta e gena pe care eu n-am primit-o.
Bun venit la Christie's, la vânzare de artă impresionistă şi modernă.
Puteţi deschide licitaţia oricărui lot sub rezerva
licitării din partea vânzătorului. Să începem cu lotul numărul unu.
Acest Renard. Cineva absent a oferit 80 000 $.
85 000 $ oferta domnului. 90 000, acolo.
100 000 $. 1 10 000$.
1 40 000, oferta domnului.
Cred că mi-a tras clapa.
Vreţi să comandaţi sau...
De ce nu? Doar mi-am pus cravata şi tot tacâmul.
Aş mai vrea unul.
Paharul dv., doamnă.
Bine. Mulţumesc.
Delicios.
- Ţi-e sete? - Am avut o săptămână mare.
Am uitat ce bine alunecă. Mă simt bine.
Kristen, unde ai absolvit medicina?
Vai, îmi pare rău.
Universitatea Pennsylvania.
Şi eu am urmat cursuri în Philadelphia.
- Colegiul Bryn Mawr. - Glumeşti.
Mama a urmat Bryn Mawr.
Te măriţi cu tata, mamele noastre au fost colege.
- Comandăm? - Desigur.
Erica? Îmi place raţă?
Da, nu-ţi place iepurele.
O să-ţi dau o listă cu ce-i place şi ce nu.
Lasă să afle singură.
Nu vorbesc despre asta, Dave. La urma urmelor, a făcut medicina.
Alo, nu vorbiţi în faţa copiilor.
Ce-ţi place din ce vezi?
- Tu ce comanzi? - Nu ştiu.
Mă uitam la grătarul de somon...
- Cine ar vrea? - Mamă, te simţi bine?
- Sigur eşti bine? - Da, sunt bine. Sunt...
- Sunt bine. - Eşti sigură?
- Da. - Bine.
Dacă vrem paste, rigatoni sunt proaspete.
Îmi pare rău. Am nevoie de o gură de aer.
- Te simţi bine? - Da. Revin imediat.
- Scuzaţi-mă. - Îmi pare rău.
Eu..
- Salut! - Bună, Harry.
Bună!
- Bună! - Nu ştiu dacă o cunoşti...
Doamne, sunt atât de idioată!
- Ce e? - Erica!
- Harry, trebuie să închid. - Mergi mai încet!
Vrei să mă omori?
Taxi.
Erica.
- E doar o prietenă. - Da, sigur.
- Are mutră de amică. - Să fim serioşi.
- E doar o cină. - Harry, uite care-i treaba.
Uite care e problema.
Îmi place mult de tine.
- Şi mie. - Dar eu te iubesc.
Da, te iubesc.
Eu cred că ne cam pripim.
- Da? - Da.
Sunt ca o puştoaică idioată care nu pricepe.
N-am fost niciodată idioată. Nu mă simt prea grozav.
Hai să ne calmăm.
Aveam nişte planuri dinainte să te cunosc.
- Îmi place să ne vedem. - Da.
- Întotdeauna mă surprinde. - Te surprinde?
Unde mi-a fost capul?
Nu te-am minţit niciodată.
Întotdeauna ţi-am spus o versiune a adevărului.
Adevărul nu are versiuni!
Nu vrei să mă slăbeşti?
- Mi s-a întors pe dos viaţa. - Şi a mea.
- Atunci să ne stabilim poziţiile. - Nu vreau nici o poziţie.
Toată viaţa am avut poziţii.
Cu tine am simţit ceva, ce nici nu credeam că există.
Ştii cum e, ca după 20 de ani de căsătorie
să simţi ceva pentru altcineva care este atât de...
De...
Bine. Bine. Nu e problema ta.
Doamne. Ştii că am scris despre asta, dar niciodată n-am înţeles-o?
Ştii ce e asta?
Nu.
O inimă sfărâmată. Cât de impenetrabil ţi se pare?
Mă omori.
Îmi pare rău doar că a durat doar o săptămână.
Şi mie.
E teribil să spui asta.
Ştii, viaţa pe care o aveam înainte să te cunosc
ştiam cum s-o duc. Puteam s-o fac la nesfârşit.
Dar uită-te acum la mine. Ce mă fac?
Ce fac acum?
Taxi.
Erica. Poţi aştepta un moment?
Adevărul este că eu...
Eu nu ştiu cum să fiu un prieten.
Asta ai de spus?
Că nu ştii cum să fii un prieten?
Nu e puţin lucru.
Am terminat discuţia?
Nu ştiu.
Doamne!
A venit cu taxiul.
Semne vitale stabile. Respiraţia artificială e pe drum.
Durere toracică, internat acum o săptămână cu infarct.
- Deschide monitoarele. - Pune perfuzie cu nitroglicerină.
Nu se poate.
Am luat Viagra.
Ai mai trecut prin asta.
Un EKG în 12 derivaţii. Acum aveţi durere toracică?
Nu. Durerea pe care am avut-o a fost ascuţită.
- Nu ca cea dinainte. - Bun.
Ne place să auzim "Nu ca cea dinainte".
Nu mai puteam respira.
Parcă nu mai intra aer.
Bine. Daţi-i o aspirină şi recoltaţi gazele sangvine.
Dle Sanborn, ce făceaţi când a început durerea?
Mă certam cu cineva. O femeie.
- O femeie vă poate da dureri? - Glumiţi?
- N-aţi auzit că dragostea doare? - Am auzit.
Dar n-am simţit asta niciodată.
- Aţi fost norocos. - Da. Norocos.
Bine. EKG-ul arată normal.
Frecvenţa cardiacă e bună. Durerea pe care aţi descris-o nu ne îngrijorează.
Cred că aţi trecut printr-o criză de hiperventilaţie indusă de stres.
Stres?
Dacă nu ştiaţi, stresul vă poate provoca atac de cord.
Nu ştiu ce căutaţi, să vă pierdeţi vremea la ora asta,
la o săptămână după un atac de cord.
Dar dacă aţi fi tatăl meu, v-aş ţine acasă, în pat.
"Dacă aţi fi tatăl meu..."
Bună, sunt Erica. Nu sunt acasă, aşa că lăsaţi mesaj.
Aveţi un mesaj nou.
Mesajul unu.
Erica, bună, aici Julian. Sunt la restaurant.
Mă întrebam dacă eşti pe drum. E 20:20.
E o seară superbă.
Se aude muzică franţuzească?
Doamne!
Eşti acolo?
Da. Bună.
Cum merge scrisul?
Merge uns. Ca să vezi.
Ca să vezi.
Mi-e dor de t...
De fapt, tocmai ieşeam. Ai grijă de tine, Harry.
Şi tu.
- Bună, mamă, noi ieşim. - Bine.
Plângi?
Da.
E ultima mea găselniţă.
- Am perfecţionat-o. - De ce? Ce s-a întâmplat?
Sunt îndrăgostită.
Nu e grozav?
Se pare că trebuie să învăţ cum să fac
treaba asta cu iubeşte-şi-lasă, ştii tu?
Mamă, mă enervează!
Acum îmi înţelegi teoria? Trebuie să te protejezi.
Nu prea crezi ce spui, nu?
Crezi că poţi deveni mai înţeleaptă dacă suferi?
- Cred că merită încercat. - Ascultă-mă.
Nu poţi fugi de dragoste pentru tot restul vieţii
pentru că poate nu vei reuşi.
Pentru că poate te vei dezlănţui?
Nu e un mod de viaţă.
Vrei să spui că ăsta e un lucru bun?
Cred că ar trebui să iei în considerare posibilitatea
că semănăm mai mult decât îţi dai seama.
Am lăsat pe cineva să se apropie şi am fost cea mai fericită.
Eu n-am avut parte de asta.
Ştiu, iubito.
Şi îţi spun asta
din adâncul inimii.
Ce mai aştepţi?
- Salut! - Grozavă petrecere.
- Mulţumesc. - Plăcerea a fost de partea mea.
- Salut. - Salut, mă bucur să te văd.
Te simţi bine?
Nu tocmai.
Ţi-am adus ceva grozav de la piaţă.
Astea sunt pentru tine să mi le dai când îţi ceri scuze.
Julian, sper că-ţi dai seama cât de prost mă simt.
Aveam de gând să te contactez sau să-ţi trimit un bilet.
- Un bilet? - Un bilet.
- Ar fi cam rece. - Mă rog...
Sunt stânjenită.
Nu am fost în apele mele în ultima vreme. Ce să-ţi spun?
Spune-mi că-ţi pare rău.
Îmi pare rău.
Atunci mă poţi săruta.
Să te sărut?
Dacă te sărut, mă ierţi?
Cred că da.
Nimeni nu te-ar putea ierta pentru un asemenea sărut.
Îmi dai voie?
Te-am iertat.
SFÂRŞIT
Da!
- E cea mai bună piesă a ta. - Adevărat?
- Este grozavă. - Adevărat?
Da, e dulce, e spirituală, e amuzantă...
Cât de mult îţi place faptul că nu mă intimidează inteligenţa ta?
Trebuie să trecem prin asta de fiecare dată?
Vino aici!
Bine. Asta este foarte bine.
Ştii ce vreau să fac?
Dumnezeule!
Trebuie să-ţi spun ceva.
Sunt foarte emoţionată din cauza audiţiei ăsteia.
E un rol grozav. Secundar, dar este un personaj amuzant.
E o scenă foarte haioasă în care ea se întâlneşte cu un tip
mai în vârstă, un şovin declarat.
În momentul când sunt pe cale s-o pună, el geme.
Şi ea îşi închipuie că tipul este implicat în acţiune
când de fapt, el are un atac de cord.
Ea este îngrozită.
Mama ei, care îl detestă pe tip, intră în cameră,
îi dă primul ajutor şi-i salvează viaţa.
Te simţi bine?
Nu-i amuzant?
Staţi puţin. Să nu dramatizăm.
Ce suntem noi, patru adolescenţi?
Suntem nişte oameni sofisticaţi.
De ce să nu rămânem toţi?
Mama ta are de lucru, eu trebuie să controlez nişte lucrări.
Face fiecare ce are de făcut...
Trebuie să vorbim.
Ai un minut liber?
Deci piesa este despre noi?
- Nu, este despre mine. - Sunt şi eu în piesă?
E un tip care-ţi seamănă, dar nu tu.
Ce i se întâmplă acestui tip care nu sunt eu?
Nu m-am hotărât încă. Poate...
Poate va trăi, sau poate va muri.
- Către ce înclini? - Către moarte.
- E mai haios aşa. - Bine.
Moare de un atac de cord amuzant.
E un măgar, care şi-a bătut joc de eroina noastră, deci nu va fi trist.
Şi măgarii sunt umani, ştiai?
Moartea nu ţi se pare cam aspră?
M-am lăsat dusă de povestire. E o ficţiune, inventată de mine.
Sunt gata pentru scena de la spital cu "Luaţi Viagra?".
- Te aşteptăm? - Da. E bine aşa. Grozav.
Deci voi ajunge de râsul Broadway-ului?
Harry, nu e vorba de tine.
El este o versiune a adevărului despre tine.
Dave vrea să ştie dacă atunci când Henry spune "Te iubesc"
vrei să spună "te" sau "vă", nu?
Exact.
Arăţi foarte bine.
Mulţumesc.
- Te simţi bine? - Ştii...
Nu pot spune că n-am vrut să ne mai vedem.
Am fi putut continua o vreme o relaţie amuzantă.
Oare de ce voi femeile vreţi totul sau nimic?
Nu ştiu.
Pur şi simplu suntem nişte gâsculiţe când e vorba de dragoste.
Harry, dacă eşti de acord,
aş vrea să fim prieteni.
Nu sunt pregătit să-ţi fiu prieten. Ce zici de asta?
Bine. Înţeleg.
Tu chiar crezi rahatul ăla?
Că bărbaţii şi femeile pot fi prieteni după ce fac dragoste?
Sunt prietenă cu fostul soţ, dar n-a fost numai sex.
Nici în cazul nostru nu a fost doar sex.
Atunci ce a fost? Aş vrea să aflu.
Pot să-ţi trimit un e-mail când mă lămuresc?
Bine.
Să trecem la altă etapă. Sunt furios pe tine.
- Cred că şi eu sunt. - Excelent!
Pentru că nu-mi place că mă gândesc atât de mult la tine
şi îmi fac griji despre cum te simţi şi dacă ţi-am distrus viaţa.
- Ţi-ai făcut griji pentru mine? - Da, iubito.
Măgarul,
care merită să moară,
îşi face griji pentru tine.
Uneori grija pentru tine e ca o slujbă cu normă întreagă.
Ei bine, păpuşelule, eu mă simt foarte bine.
Deci nu mai e cazul să lucrezi în schimbul ăla.
Erica? Vor să te uiţi la costumele dansatorilor Henry.
Ţi se par potrivite?
- Dle Sanborn, înapoi aşa repede? - Asta e, sunt pe moarte.
Am dureri toracice severe de 20 min, greaţă, dispnee
şi probabil am tensiunea 170/100.
Daţi-mi nitroglicerină, că n-am luat Viagra.
Legaţi-mă la EKG. lau două beta-blocante
Lipidor, Procardia.
În locul dv., mi-aş face masaj cardiac.
Dle Sanborn. Diagnosticul dv, deşi fascinant, este incorect.
Imposibil!
Vă daţi seama că un atac de anxietate sever poate mima un atac de cord?
Deci, sunt nebun.
Perfect. Pentru asta nu iau pastile.
Dacă nu vreţi să reveniţi în fiecare săptămână
vă sugerez să faceţi totul pentru a vă relaxa. Acum staţi culcat.
Încercaţi ceva împreună cu mine. Haideţi.
Daţi-mi mâna.
Relaxaţi-vă, relaxaţi-vă.
Aşa, închideţi ochii.
Aşa, bine. Vreau să vă imaginaţi... Amândoi ochii.
Vreau să aveţi în minte imaginea
a ceva ce vă oferă un sentiment de pace şi seninătate.
Nu ştiu. Ce?
- Un hamac. - Bun.
- Ce altceva? - Palmieri.
O apă limpede, albastră.
Ce mai vedeţi? Simţiţi?
Gustaţi?
O marguerita de piersici.
Un trabuc cubanez.
Kilometri
de plajă catifelată.
ŞASE LUNI MAI TÂRZIU
Nu mi-a venit să cred că eşti jos. Ai barbă!
- Mă bucur să te văd. - Arăţi foarte bine.
Mulţumesc. Intră.
Nu, nu. Am vrut să trec pe aici să te salut
şi să-ţi spun că-mi pare rău dacă am făcut vreodată ceva anormal.
Ce vrei să spui? Te-ai purtat impecabil cu mine.
- Serios? - Întotdeauna.
Asta e reconfortant. Bine.
Nu ştiu ce ai făcut
dar radiezi.
Sunt gravidă în trei luni. Probabil asta este cauza.
- Serios? - Da.
- Cine e norocosul? - Soţul meu.
Aşteaptă puţin. Vrea să te cunoască. Danny.
Harry Sanborn, ţi-l prezint pe soţul meu, Danny Benjamin.
- Am auzit multe despre tine. - Sunt sigur.
Ştii, din cauza piesei.
- Sunt celebru, nu? - Numai pentru noi.
Mama spune în toate interviurile că te-a inventat.
Deci, tipul din piesă moare până la urmă, nu?
Moare la sfârşitul actului al doilea.
Dar produce hohote de râs.
Speram că m-a graţiat până la urmă.
Da, mă rog...
Bine.
- Mă bucur că te-am văzut. Felicitări. - Mersi.
- Ea ce mai face? - Foarte bine.
S-a întors la ale ei. Învaţă italiană, renovează apartamentul din oraş...
Dacă aş vrea s-o văd, oare cum ar reacţiona?
Există o singură cale să afli. Doar că acum nu e în oraş.
Da? Unde este?
La Paris. A plecat acum două zile pentru ziua ei.
Dar se întoarce săptămâna viitoare.
Paris.
Să înceapă distracţia!
- Ştiam că o să te găsesc aici. - Ştiai?
Credeam că n-am reţinut restaurantul, dar iată-te.
Exact cum mi-am imaginat.
Adică nu ne-am întâlnit întâmplător?
Ai venit aici ca să mă vezi?
Ştiu că a fost un gest îndrăzneţ
unul din impulsurile care te iau pe sus,
dar până acum toate sunt în regulă.
Nu-i aşa?
- Vreau să spun... Într-un fel.. - Ar fi grozav...
Dacă mi-ai da voie să consider asta un "da".
- Vrei un pahar de vin? - Da. Aş vrea.
Mi-ar plăcea foarte mult.
Voiam să te sărut de revedere.
Bine.
Penibil.
Ţi-aminteşti când ai spus că dacă ne mai cunoaştem,
ar trebui să mergem la Paris să sărbătorim zilele noastre?
Încă ne cunoaştem.
Aşa e. Dar Harry, n-ai mai dat nici un semn de şase luni.
Da.
După ce te-am văzut la teatru, cu Henry ăia dansatori...
- Da. Scuze... - Nu, e chiar amuzant.
- Am avut un alt atac. - Îmi pare rău.
Până la urmă se pare că eram în regulă
dar simţeam că mor, iar doctorul de la urgenţă mi-a spus că trebuie...
Să mă relaxez. Şi am făcut-o.
Am plecat şi mi-am schimbat viaţa.
Mi-am vândut aproape toate afacerile, mi-am făcut bagajele
şi m-am mutat pe o insulă în Caraibe.
Acolo ai fost în tot timpul ăsta? În Caraibe?
Nu tocmai.
Am fost acolo cam şase ore
după care am realizat că irosindu-mă pe o insulă
nu pot trata ce mă durea.
Aşa că am hotărât să fac o altfel de călătorie.
În, să zicem, trecut.
Trecutul tău?
M-am gândit că dacă voi vizita unele din femeile pe care le-am cunoscut
poate aş putea înţelege cum am ajuns să fiu ce sunt.
Da, a fost o călătorie interesantă.
Bună, Louise. Ţi-aminteşti de mine?
Bună, ce mai...?
Unele doamne, recunosc, nu erau prea interesate să mă vadă
sau să vorbească cu mine, dar, într-o zi, am spart ghinionul.
Una din ele mi-a deschis.
Nu a fost frumos ce avea de spus, dar am rămas şi am ascultat-o.
Şi iar am ascultat. Şi unul din lucrurile pe care le-am înţeles
a fost că ofeream un final unei generaţii întregi de femei.
Când auzi aceeaşi poveste despre tine
mereu şi mereu, viaţa ta începe să aibă sens.
Mi-a luat luni de zile să le găsesc pe toate. În 12 state.
Dar după tine am călătorit cel mai departe.
Nu pot să cred.
Nici eu.
- Ce mai faci, doctore? - Bine.
- Mă bucur să te văd. - Şi eu.
Trebuia să-ţi fi spus că vine,
dar am fost atât de prinsă de povestea ta, încât...
Îmi cer scuze că am întârziat.
- Ce poveste? - Poate altă dată.
Probabil trebuia să-ţi văd piesa. Aş fi aflat cum se termină.
- Da. - Ce schimbare, nu?
Da.
Ce faci aici, omule?
În vacanţă. N-am fost niciodată la Paris în ianuarie.
E uimitor că ne-am întâlnit. Arăţi foarte bine.
Arăţi superb.
N-am ajuns pe nici o targă în şase luni, asta e ceva.
Eu am cutreierat toate magazinele din oraş.
Poftim?
E imposibil să-i iei ceva dar cred că am găsit în sfârşit cadoul potrivit.
La mulţi ani, iubito!
- Îl deschid imediat. - Nu. Ştiţi ceva?
- Vă las să sărbătoriţi. - Harry, te rog.
Stai. La cină cu noi. Ne-ar face plăcere să...
- Nu pot. Sincer, nu pot. - De ce? Te duci undeva?
Am petrecut mult timp în spitale.
Nu contează, nu?
- Am fost să... Ce era? - Nu, era un terrier bej.
Pune-ţi o dorinţă.
În cinstea forţelor destinului care ne-a unit astă-seară.
În cinstea forţelor destinului. Frumos.
- Tu nu fumezi. - Sunt la Paris.
Oricum o să mă ucidă fumatul pasiv.
Este sclipitoare, dar nu poate rezista la băutură.
- Ador asta la mine. - Şi eu.
Dacă aş fi scris asta, la scena asta aş scrie:
"Un moment penibil".
Iubito, dacă tu ai fi scris asta, eu aş fi mort.
Întotdeauna o amuză asta.
- Nu. Plătim noi. - Nu.
- Te rog, plătim noi. - Insist. V-am stricat petrecerea.
- Nu. - Lasă-mă să fac cinste de ziua ta.
Mulţumesc.
Cât arată ceasul?
- Doamne, n-am idee. - Stai aşa că am...
Şi eu. Şi eu.
Crezi că-ţi stă aşa bine cu ai mei?
Ştii cât i-am căutat?
Da, ştiu.
Mulţumesc.
Scuză-mă. Mulţumesc.
Din nou, finalul.
- A venit. - Harry, ia-l tu.
Nu, nu. O iau pe jos. Luaţi-l voi.
Bine.
- Harry. - Doctore. Mulţumesc pentru tot.
- Ai grijă. - A fost plăcut.
Şi a fost grozav să te văd. Sincer. Atât de...
Mă bucur că te-am văzut.
Uite...
- Erica, dacă vreodată... - Nu.
- Ai grijă de tine, Henry. - Da, bine. Şi tu la fel.
E cam rece, nu?
Uite cine e femeia visurilor mele.
Altceva?
- Unde e Julian? - La hotel.
A spus că atunci când m-a văzut cu tine
şi-a dat seama că încă te mai iubesc.
Ce spui de asta?
Dacă e adevărat, sunt rezolvat pe viaţă...
De ce ai venit aici, Henry?
Se pare că mi-am revenit uşor după atacul de cord.
Cu tine...
A fost altceva. Am înţeles în sfârşit.
Am 63 de ani şi sunt îndrăgostit.
Pentru prima dată în viaţă.
Asta am venit să-ţi spun.
Harry.
- Sanborn. - Dle Sanborn.
Patru şi jumătate.
Masa vă aşteaptă.
ROMANIAN
Dvdrip by okota_99.