Mulţumiri traducătorului!
Resincronizarea: "roeduard" pentru varianta "the.claim.2000.remastered.webrip.x264-regret"
Buddy, la capătul opus al oraşului.
Continuă, Buddy.
Buddy!
Să mergem, doamnelor.
Eu sunt Vauneen. De acum înainte, mă ocup eu de voi.
Coborâţi de acolo şi ne punem imediat pe treabă.
Domnilor, predaţi armele.
- De ce? - Aşa e legea pe aici.
Armele sunt proprietatea companiei feroviare Central Pacific.
Nu contează.
Dl Dillon nu vrea să vadă arme în oraş.
Iar noi îi urmăm ordinele.
Nu puteţi lua armele astea!
Atunci, nu puteţi rămâne în oraşul dlui Dillon.
Vom coopera cu dl Dillon. Băieţi, daţi-i armele!
Ajutaţi-mă!
Veniţi mai târziu!
Trebuie să se spele.
Asta e destul de curată.
Nu e cu mine. Să mergem fetelor!
Dacă mă laşi să fac o partidă, îţi dau un dolar de aur.
- Nu ştiu ce vrei să spui. - Să mergem, Hope.
Hai! O partidă scurtă.
Încetaţi! Îndepărtaţi-vă!
Îndepărtaţi-vă! Opriţi-vă!
Ajută-mă să scot hamurile.
Încetaţi! Îndepărtaţi-vă!
- Îndepărtaţi-vă. - Mulţumesc.
Nu vreau să-ţi facă probleme.
- Eşti de la compania feroviară? - Da.
Sunt inginerul cartograf al companiei Pacific Central.
- Am venit la dl Dillon. - Da...
Ai venit cu familia?
Nu e familia mea. Totuşi poţi să le cari bagajele.
- Eşti foarte amabil. - Măcar atât pot să fac, domniţă.
Ai auzit, mamă? Şi el a venit la dl Dillon.
Băieţi, mergem la depozit.
Grăbiţi-vă!
Cum te cheamă?
Hope. Hope Burn.
E un nume frumos.
Mulţumesc.
Ce vânt vă aduce în Kingdom Come?
Vizităm o rudă.
Câţi oameni locuiesc aici?
1200.
- Aştept genţile aici. - Mulţumesc.
Nu găsesc medicamentul pe care îl căutăm, Hope.
Mă ocup eu de asta.
Dalglish, aşteaptă aici.
Mă duc să văd dacă dl Dillon poate să te primească.
Fernando, dă-i ceva de băut.
Un whisky.
Intră.
A venit inginerul de la căile ferate.
Cum e?
E un tinerel. N-o să ne facă probleme.
Dle Dalglish, dl Dillon vă primeşte chiar acum.
Dl Dillon, el e.
Alege-ţi un număr.
Nu joc. Pierd prea mult timp. Timp în care aş putea să beau.
Atunci, pune totul pe un număr. O să se termine înainte de a-ţi primi băutura.
- Aş pierde banii tăi. - Nu sunt ai mei. Ţi i-am dat ţie.
Nu primesc cadouri, dle Dillon.
Încurcă afacerile.
Crezi că încerc să te mituiesc?
- Nu ai fi primul. - Şi-a luat o cameră la hotel.
I-am spus că ai primit un pat nou, dar nu a vrut să mă asculte.
Când e ziua ta de naştere?
În septembrie.
Pe 23.
Am cunoscut un călător de pe un tărâm antic,
care spunea: "Două picioare imense de piatră,
stau în deşert."
"Lângă ele, pe nisip, pe jumătate scufundată,
se află o mască distrusă..."
Zero.
- Am pierdut banii tăi. - Nu-ţi face griji.
E proprietarul cazinoului.
- Cântecul a fost minunat. - Mulţumesc.
Dl Dalglish e de la căile ferate.
Dalglish? Ce nume mai este şi ăsta?
- Nume scoţian. - Scoţian...
Ce romantic.
"Priveşte ce-am înfăptuit, Doamne, şi lasă-Te cuprins de disperare!"
Oraşul Kingdom Come,
le urează bun venit
reprezentanţilor companiei feroviare Central Pacific.
În cinstea lor,
dansurile sunt gratuite în seara asta.
Găsiţi-vă câte o fată, băieţi!
Domnilor?
Aş vrea să vă prezint două doamne foarte frumoase.
Pe franţuzoaică o cheamă Sue. Ar putea să te înveţe câte ceva.
- Iar ea e Annie. - Bună seara.
Crezi că am nevoie de lecţii?
Am luat lecţii în toate oraşele de aici până în San Francisco.
Ai învăţat multe.
Le refuzi pe doamne? E o insultă.
Inima lui aparţine altcuiva.
Are o fată acasă?
Nu, aici, în Kingdom Come. A venit cu diligenţa.
E din est... Nu e de nasul tău.
Îl voi face să o uite.
Dansezi?
Numai cu dl Dillon.
Nu am vrut să te supăr.
- Nu m-am supărat. - Eu mă simt jignită.
- Nu am vrut să te supăr. - Cum o să-mi revin?
Îmi cer scuze din adâncul inimii.
Doamne... Ce voce!
E tânăr.
- Mai tânăr decât tine. - Mai chipeş decât tine.
Niciun bărbat nu-i ca mine.
Nu e mai chipeş decât tine.
Părul meu!
Mă doare.
- Îţi place să mă chinuieşti. - Nu.
Vauneen...
- Mai adu-mi un whisky. - Vine deja unul.
Dl Dalglish, de la compania feroviară.
Îmi pare bine.
Te vom trata regeşte. Vrei să fumezi ceva?
O ţigară de foi?
Vauneen! Vino!
Dumnezeule!
Aşa, dă-i! Ce voiai să faci?
Ce s-a întâmplat?
Uite cu ce voia să-mi plătească.
- E pulberea mea. - A pierdut-o la un joc de cărţi.
Nu am mai auzit ca Delaney să joace cărţi.
Poate tocmai de aceea a pierdut. Nu avea experienţă.
Să-l chemaţi pe dl Dillon la mine în birou.
Mâine la prima oră. Acum, dispăreţi!
Distracţia s-a terminat.
Să trecem la treabă. Încă un păhărel pentru tine...
Bea asta.
- De ce nu-i bagi la răcoare? - Nu e nevoie.
O să-l cheme pe dl Dillon acum, la nevoie.
Fie face asta, fie dispare din oraş.
E un oraş ordonat, dle Dalglish. I-ar prinde bine o cale ferată.
Şi tu! Valea! Îmi pare rău, e al meu.
De ce să-i iei tu pe amândoi?
Pe hol, la stânga. Du-i în patul cu saltea de fulgi.
Vrem să ne purtăm frumos cu el.
O săptămână plăcută. Ne vedem săptămâna viitoare.
Nu-l luaţi prea tare, fetelor. E tinerel.
- Unde se duce? - Puţin mai încolo, pe culoar.
Aştept de câteva ore.
Mai aşteaptă puţin. Nu aduci tu calea ferată prin oraş, nu?
Iar ai pierdut rândul, Jim.
Nu mai fi atât de abătut.
E adevărat că tu ai dreptul să alegi numele staţiei?
O poţi numi după mine.
- Care e numele tău? - Sarah.
O să-i spună Sue, pentru că îi dă numele meu.
Sue City.
Calea ferată e cea mai mare realizare
din istoria Americii.
Nu este de ajuns să-ţi doreşti să aibă numele tău.
- Trebuie să şi meriţi. - Serios?
Da.
Îmi pare rău s-o spun.
Sue? De ce s-o numesc Sue?
Pentru că o să te las să intri adânc şi profund...
atât de profund,
încât o să-ţi ajungă scula prin China.
Vino aici! Repede!
E el.
Dl Dillon.
Individul călare?
Ia astea.
Dă-i-le dlui Dillon.
Nimănui altcuiva.
Te simţi bine?
Grăbeşte-te.
Eu,
Harry Grimes, din Roughwood Claim,
pe 30 noiembrie, anul acesta,
mă declar vinovat
că i-am luat aurul dlui Delaney,
în timp ce acesta dormea, beat.
Ştiu că am greşit.
Merit să fiu pedepsit.
Sentinţa normală e de 50 de lovituri de bici.
Dl Dillon te-a iertat de 25,
fiindcă ştie că nu se va mai repeta.
Spectacolul s-a terminat!
Duceţi-vă acasă!
Dle Dillon!
Am fost rugată să-ţi dau asta.
Ce e asta?
E de la dna Burn.
Tu eşti Hope?
Dle Dillon.
Dră Burn!
- Pot să te conduc acasă? - Da.
Dl Dillon e rudă cu tine?
Da, este.
O rudă bogată.
E bine să ai astfel de rude.
dacă nu fuge din oraş...
În multe oraşe ar fi fost linşat, pentru ce a făcut.
Biciuindu-l, dl Dillon i-a salvat probabil viaţa.
Ai asistat la o linşare?
Era să fiu chiar eu linşat, o dată.
- Serios? - Cei din oraş
voiau cale ferată.
Eu i-am anunţat că avea să treacă cu 25 de km mai la nord.
Sperau că ştreangul îmi va schimba opinia.
- Ţi-ai schimbat-o? - Nu.
Cred că e fascinant să trăieşti în sălbăticie.
unde poţi fi linşat de mulţime sau ucis de urşi sau indieni.
Aşa este.
Pot să vin cu tine?
Nu e o excursie de agrement.
Sunt puternică. Nu te voi încurca.
- De acord. - Când?
Mâine dimineaţă.
Prin trecătoarea de lângă oraş.
Până seara ne întoarcem.
Mi-ar plăcea. Mulţumesc, dle Dalglish.
Ne vedem mâine.
Elena, priveşte!
Am de mâncare şi pot să fac focul, dacă vrei.
Carne de porc.
Am un singur castron.
- De unde eşti? - Din Dublin.
- Şi tu? - Din Polonia.
Ceva de băut?
Mulţumesc.
N-am mai văzut o femeie
de mult timp.
Nicio problemă.
- Ai găsit ceva? - Nu există aur în America.
E la fel de frecvent ca elefanţii.
Oricum nu e nicio plăcere.
Îţi pierzi ultimele sentimente umane.
Chiar dacă găseşti aur, pierzi absolut orice sentiment.
Mai e?
Eu nu am nevoie de aur.
Am nevoie de o femeie.
Ia-o pe asta.
- Fac un schimb cu tine. - Nu cred că te-ai despărţi de ea.
Şase luni am cărat-o cu mine pe tărâmurile astea uitate de Dumnezeu.
Am plecat cu doi catâri, o căruţă şi echipament.
- Acum o mai am numai pe ea. - Nu sunt a ta.
Cedează-mi-o.
Îţi dau actul de proprietate.
- Daniel. - Taci. Lasă-mă să mă gândesc.
Aş lua şi copilul.
Cu plăcere.
Vrei să-ţi vinzi copilul?
Sunt sincer.
Trebuie să sufli.
Vezi cum arde cărbunele?
Da, ai reuşit.
Un pic mai încet.
Da. Încălzeşte-l pe dinafară
şi în cele din urmă, se va încălzi tot.
Poţi să-l pui pe faţă şi pe mâini...
O să-ţi ţină de cald toată ziua.
Mulţumesc.
- Avem cizme, dacă vrei. - Nu e nevoie.
- Nu ţi-e frig? - Nu.
Dacă-ţi amorţesc picioarele, să-mi spui.
Stai liniştit, vin dintr-o familie de mineri.
Tata a participat la goana după aur din 1849.
Ca şi mama...
Eram copil când toată California arăta aşa.
Au găsit aur?
Puţin.
Nu suficient.
Nu mi-ai spus că e aşa de frumos.
Da. E superb.
Cum aduceţi calea ferată pe aici?
Trebuie să dărâmaţi muntele.
Poate chiar aşa o să procedăm.
Săpăm un tunel.
Îmi mai dai nişte apă pentru mama?
- Desigur. - Mulţumesc.
Cu plăcere.
- Domnişoara Burn? - Da?
Avem un prieten comun.
Un anume domn Dalglish?
Da.
Eu sunt Lucia.
Îmi pare bine. Hope.
- E un nume frumos. - Mulţumesc.
Poţi să-mi spui Lucy.
Am venit să te întreb dacă vrei să vii cu mine şi cu dl Dillon
într-o vizită acasă.
Da, mulţumesc.
Când?
- Am adus apa. - Mulţumesc.
Oricând. Şi acum, dacă vrei.
Nu ştiu.
- Mama e... - Poţi să o iei şi pe mama ta.
- O s-o întreb. - Aştept aici.
De acord.
Dna Dillon e jos.
Vrea să-i fac o vizită.
- Şi să vii şi tu. - Dna Dillon?
E jos.
- De unde ştie că suntem aici? - I-a spus dl Dalglish.
- Să plec? - Da.
Aranjează-ţi părul.
- Nu am timp. Aşteaptă. - Poate să mai aştepte.
Vino încoace!
Când ajungi, să nu vorbeşti prea mult.
Bine? Răspunzi numai când eşti întrebată.
Nu-i spune nimic. Dacă nu-ţi pune întrebări, nu-i da amănunte.
N-ai grijă, mamă, ştiu ce am de făcut.
Bine. Pa.
- De unde eşti, Hope? - Din Boston.
Mi-ar plăcea să merg în Boston.
În seara asta, dl Dalglish se va îndrăgosti definitiv de tine.
Nu cred.
- De ce? - Pentru că o să fii fermecătoare.
Lasă totul în seama mea. Va fi vrăjit.
Am încercat să o decorez ca pe cele din San Francisco.
Exact.
- Cred că am înţeles. - Să repetăm.
Ce zici de formă?
Nu am mai purtat aşa ceva. Nu ştiu.
Fusta asta se asortează.
E superbă!
- Putem schimba dantela. - N-o să fie prea mare?
Li poate să ţi-o modifice.
Băieţi, să mutăm cutiile şi scândurile astea!
Mulţumesc.
Vrem să ajungem înainte de lăsarea întunericului!
Ţineţi-o tot aşa!
Doamnelor...
Doamnelor şi domnilor,
în seara asta avem oaspeţi.
O maestră a pianului
şi o actriţă şi interpretă cunoscută în toată America.
Domnişoara Hope Burn.
În valea din Tir Conaill...
- A fost un cântec minunat. - Mulţumesc mult.
Despre ce era vorba?
Despre ţinutul natal al tatălui meu.
- Din Portugalia. - Vrei să ştii ceva?
Are o aluniţă pe fund.
Vecinii o adorau pe captivanta fiică a văduvei, Noreen Bawn...
Linişte!
Toată lumea!
Continuă...
Într-o zi a sosit o scrisoare
şi banii de drum
către tărâmurile din Missouri şi de pe malul Mississippi-ului.
Împachetase şi era gata.
Şi într-o dimineaţă,
văduva îndurerată s-a despărţit de Noreen Bawn.
Scuză-mă, mă duc să mă schimb.
Ani buni văduva a aşteptat.
Când, într-un târziu, pe uşă, o tânără subţirică a intrat.
Purta haine din cele scumpe.
A spus: "Mamă, nu mă recunoşti?"
"Am răcit puţin."
Dar cele două pete roşii de pe obraji
spuneau o poveste mai tristă.
Există un cimitir în vechiul Tir Connail,
unde vântul adie printre flori.
Acolo o femeie căruntă îngenunchează şi plânge.
Ea spune: "Noreen, mă auzi?"
"Sunt atât de singură de când m-ai părăsit..."
"Blestemul emigrării
te-a adus aici, Noreen Bawn."
Daniel, opreşte-te!
Haide!
Dragele mele domnişoare,
gândiţi-vă bine înainte de a pleca
din casele voastre modeste din Irlanda.
Nu ştiţi ce vă aşteaptă.
Ce rost au aurul şi plăcerea, când puterea şi sănătatea s-au dus?
Dacă aveţi de gând să emigraţi, amintiţi-vă de Noreen Bawn.
Nu am mai auzit-o de ani de zile.
- Ia loc. - Mulţumesc.
- A fost extraordinar. - Mulţumesc.
Cântă, Dalglish.
- Cântă! Cântă! - Nu!
- Cântă! - Nu!
Cântă! Cântă!
Ştiu balada asta.
I-o spuneam tatălui meu.
Plângea mereu la sfârşit.
Cum era?
Tatăl meu?
Nu era rudă cu tine?
Mama a spus că suntem rude prin alianţă.
Oh, Shenandoah.
E prea sus.
Mai încearcă.
- Mai încearcă. - De la început?
Ai copii, dle Dillon?
- Ai copii? - Nu.
Stai.
Încetează.
Eşti deosebită.
Da?
Eşti unică.
Nu, aşa spui tu...
După care pleci cu cutia ta cu nitroglicerină
şi nu te mai întorci.
O să mă întorc. Sigur.
De ce staţi pe culoar? Faceţi-vă treaba.
Fumaţi mai târziu.
Bellanger... A trecut timpul.
Mai vreau bani.
- Annie? - Da.
Doar nu-ţi oferi serviciile gratuit! Fii serioasă.
- Să-i văd acum pe masă! - Ştiu...
- Ajunge. - Ai uitat?
- Călăreşte bine... - Mai am nevoie de încă 30 de dolari.
Mary, nu e cu tine?
Vino odată aici! Te aşteaptă omul ăsta.
Du-te şi fă-ţi treaba.
Dillon m-a întrebat de tine.
Ce i-ai spus?
I-am spus că eşti căutătoare de aur şi să te lase în pace.
Eşti foarte receptiv.
Trebuie să plecăm iar mâine.
Avem de cartografiat valea următoare.
Te întorci?
Da.
- Ce cauţi? - Turnura mea.
E aici.
A fost o noapte profitabilă.
- Poftim? - Cât?
900 dolari şi 100 de gr de aur.
E bine.
Unul o plăteşte pe Annie să-i ţină mereu companie.
- Mi-a plăcut cântecul tău. - Mulţumesc.
Ar trebui să ai grijă de omul tău.
- Cum se uita azi la tinerica aia... - Pentru Dumnezeu.
E o copiliţă.
Aşa erai şi tu când te-a găsit.
Oricum, vrea să o mărite cu inginerul de la compania feroviară.
Ştiu ce fac. Sunt sigură.
- Noapte bună. - Noapte bună.
La treabă!
Nu cred că o să te mai întorci.
Ba da.
Lăsăm aici echipamentul.
Şi eu?
O să vii după echipament, dar pe mine o să mă laşi aici.
Te iau şi pe tine.
Te gândeşti mai mult la echipament, decât la mine.
Culcă-te.
Sunt pentru camera dnei Burn.
Dincolo de hol, la etaj, da?
Aproape am îngheţat.
E superb.
- Îmi stă rău? - Îţi stă foarte bine.
Mulţumesc, mamă.
Unde să le las, doamnă?
Aici.
Vă caută dl Dillon, doamnă. M-a trimis să vă iau la el.
Nu sunt o bucată de pământ, dle Sweetley.
Nu, doamnă. Aştept afară.
Domnişoară...
Mamă.
Uită-te la asta.
Să te ajut să cobori.
Bine?
- Tu stai acolo. - Bine, Dan.
Am auzit că eşti bolnavă.
Voi muri.
Burn a murit.
Nu ne-a lăsat nimic.
Nu vreau ca Hope să sufere.
Sper că eşti de acord.
- Cafea? - Nu.
Vreau 200 de dolari pe an.
Asta e tot.
Dacă ţi se pare prea mult, putem negocia altă sumă.
Dar vreau un contract scris.
M-am lăsat de băutură, Elena.
Voiam să ştii.
Am nevoie de bani.
De bani pentru Hope.
Ea ştie?
Nu.
E frig aici.
Sweetley o să te conducă înapoi.
Dle Dewolfe.
Dl Dillon!
Staţi jos.
- Bună dimineaţa, dle Dillon. - Deschide uşa.
Dillon... dragostea mea.
Ce e?
Un cadou.
Ce sunt astea?
Actele de proprietate asupra barului.
Este al tău.
De ce?
Trebuie să încheiem relaţia asta.
Ce vrei să spui?
E o ofertă generoasă. Nu vei mai fi nevoită să munceşti.
Nu sunt o târfă!
Nu vreau banii tăi.
Spune-mi de ce.
- Sunt şi actele pentru tutungerie... - Nu mai spune asta!
- De ce? - Nu mai putem continua.
Crezi că nu ştiu care-i problema?
Vrei să te culci cu puştoaica! Porcule!
După ce trecem de munţi, plec.
- O să vezi. - Mereu spui asta când cunoşti o fată.
Are un copil.
Annie?
L-a lăsat la o femeie în Sacramento. Mergem să-l luăm înapoi.
Nu are niciun fel de viaţă alături de ea.
O să cumpăr nişte pământ
şi o să-i fac o casă.
Bellanger, spui numai tâmpenii.
Nu te-ai mai oprit din 1862.
Ba da.
Da? Unde?
Am stat într-o casă de toleranţă din San Francisco.
E prea îngust, şefu'.
- Nu putem construi nimic aici. - Aşa crezi tu.
Băieţi, aduceţi nitroglicerina.
Traversaţi...
Veniţi pe margine.
Am putea arunca în aer stânca.
Unde?
Acolo.
Bine.
Isuse!
Thomas!
"Căci bunătatea şi mila
mă vor însoţi toată viaţa
şi îmi voi găsi locul în casa Domnului."
"Amin."
Amin.
Ştii bine că nu putem trece pe aici.
Atunci calea ferată nu va trece prin Kingdom Come?
Aşadar?
Cum rămâne cu Annie?
Sunt multe fete ca Annie.
Dar nu Annie te nelinişteşte.
Ai grijă unde-l pui.
John?
T.J., suntem gata?
Rămâneţi în linie dreaptă.
Gata?
Trageţi!
Îndreptaţi-o!
Trageţi!
Să o ţină tot aşa, T.J.!
Îndreptaţi-o!
Trageţi!
Mamă.
Se aude muzică de afară.
Dnă şi dră Burn,
Dl Dillon vă roagă să-i faceţi plăcerea de a-l vizita.
- Când? - Acum.
De ce?
Dl Dillon vrea să vă spună personal.
Ţineţi-le bine!
Dnă Burn...
vreau să discutăm.
Ce-i asta?
Vreau să ne căsătorim.
- Suntem deja căsătoriţi. - Dar nu ştie nimeni.
Lucrurile s-ar lămuri.
Ai avea toţi banii de care ai nevoie.
Nu am alte rude.
Hope ar moşteni totul după moartea noastră.
Şi femeia ta?
Nu are nicio legătură cu asta.
- Nu te-ai căsătorit cu ea? - Eram deja căsătorit.
Am putea fi din nou o familie.
I-aş putea fi tată.
Există o singură problemă.
Nu vreau să ştie ce am făcut.
Nu va afla de la mine.
Rămâne stabilit?
Da.
Cum te poţi mărita cu el?
Nu înţeleg.
Nu au fost niciodată soţ şi soţie.
Totuşi, asta nu explică decizia lui de a se însura cu tine.
Îl ştiu de multă vreme.
Dinainte de tata?
Înainte.
Salut, băieţi!
S-au întors prospectorii!
Hai! Mă grăbesc.
Eu mă grăbesc.
Salut, Dalglish.
Te aşteptam.
Unde e toată lumea?
La o nuntă.
Şi tu de ce nu eşti?
Dl Dillon se căsătoreşte cu dna Burn.
Să mergem, băieţi!
Vreau să fii fericită.
Sunt fericită.
- Te simţi bine? - Da.
Ce faceţi?
Ai grijă de ele.
- Bellanger, vino să dansezi. - Vin.
Scuzaţi-mă, doamnă.
Bună ziua, dră Burn.
Bună ziua.
- Ce mai faci? - Dansezi cu mine?
Cu plăcere.
Cum ţi-a mai mers?
Foarte bine.
Acum urmează partea mai rapidă.
Kingdom Come are nevoie de o cale ferată.
Toată lumea are nevoie de cale ferată.
Naţiunea are nevoie de asta.
Totul îi va aparţine lui Hope într-o zi. Gândeşte-te la asta.
Nu vreau nimic, dle Dillon.
Chiar dacă nu vrei, îţi aparţin.
Acum,
vrei să dansezi cu mine?
- Scuze. - Te simţi bine?
Da.
Oameni buni, aş vrea să facem o fotografie de nuntă.
Vă rog, staţi în faţa casei.
- Pot să stau aici? - Da, te rog.
Poate că mireasa ar trebui să stea jos, nu?
Mireasa.
Da.
- Mă iubeşti? - Da.
- Serios? - Desigur.
- Nu mă păcăleşti? - Nu.
Trebuie să plec din nou, mâine.
Atât de curând?
Da. Trebuie să prospectăm partea cealaltă.
Dar mă voi întoarce.
Când?
Curând.
Dillon o să obţină ce vrea?
Nu ştiu.
Totul s-ar schimba.
În bine.
Aţi avea şcoală, biserică...
Poate chiar şi drumuri pavate, nu?
Ar trebui să-i găsiţi un alt nume.
Dillonville, probabil.
Dillonopolis sau poate Dilladelfia.
Avem atâtea opţiuni...
Hope e un nume bun pentru un oraş.
Construieşti calea ferată până la oceanul Atlantic?
Acolo există deja.
Ideea era să ne întâlnim la mijloc.
Înseamnă că nu mai ai mult.
- Veniţi cu noi la bar. - Nu, sunt prea obosit.
- Ne-am logodit. - Da?
V-aţi logodit?
- Da. Organizăm o petrecere. - Trebuie să vii. Şi dumneata, domnişoară.
Scuze, nu pot. I-am promis mamei că o ajut. Vă mulţumesc.
Vino, Bellanger. Trebuie să-i spun lui Sue.
Trebuie să vii.
- Bine. - Felicitări.
Sigur nu vrei să vii?
Nu pot, deşi mi-ar fi făcut plăcere.
Un păhărel.
Vreau să o ajut pe mama. Mulţumesc.
Înţeleg.
Bine, de acord.
Cu ocazia anunţării logodnei dintre dl Bellanger
şi această domniţă,
compania feroviară Central Pacific
dă de băut la toată lumea!
Şi vă oferă şi câteva ţigări.
- Mă duc la Sue. - Du-te, dragă.
Bună, fato.
Nu fi tristă, Sue.
O să mă faci să plâng.
Pari pierdut, cavalerule.
- Nu vrei o fată astă seară? - Astă seară, nu.
Mă conduci până acasă?
Nu pot. Mâine e o zi mare.
Ce galant eşti.
Îmi place.
Doare?
Am lăsat echipamentul în depozit.
- Poţi să ne iei chirie. - Nu vă iau niciun ban.
Atunci, vom plăti o sumă decentă.
Dacă nu-mi aduci calea ferată, nu te mai întoarce.
- Mulţumesc. - Să-ţi aduc ceva?
Nu e nevoie.
Uită-te la pian.
Dillon ţi l-a cumpărat?
Omul a izolat şi a identificat forţa
care a aprins însăşi scânteia vieţii.
Această forţă e electricitatea.
Priviţi.
Broasca...
e moartă.
Dar dacă o stimulăm cu un impuls electric de mică intensitate
această broască,
şi...
Desigur, e prea târziu
să-i mai redăm viaţa
acestei biete broscuţe.
Scuzaţi-mă.
Dar folosirea unui stimul electric
la pacienţi
poate să refacă activitatea organismului
şi să le insufle dorinţa de a trăi.
Ia-le... Aşa.
Nu te teme.
Dispozitivul poate produce o mică sarcină electrică.
Simţi?
E îngust.
Am construit şi pe teren mai dificil.
E scump.
80.000 pe milă, poate chiar 70.000.
Şi oraşul de aici? Kingdom Come...
Ce-o să întâmple cu el?
Pot să-l mute, domnule.
Vă vor crea probleme?
Cred că da.
- Fă ce ai de făcut. - Da, domnule.
Să nu lucraţi nicio zi fără dovadă.
Mi-a ajuns, băieţi.
Adu-mi apă, te rog.
Ajută-mă să-i dau jos cămaşa de noapte.
Ţine-mă de gât. Aşa...
Mulţumesc, dle Dillon.
Mulţumesc.
Elena.
Bună ziua.
Mai aveţi din medicamentele de data trecută?
Păstrează-ţi cumpătul, Bellanger.
Nu am venit aici să luptăm.
Dacă aţi mai avea chiar din acelea...
Dacă te mişti, se va risipi.
Dan, au venit prospectorii. Îşi strâng echipamentul.
Vin imediat.
Curentul are nevoie de timp să se propage.
Dan?
Ne părăseşti, Dalglish...
Calea ferată va trece prin oraşul meu?
Nu, nu va trece.
Pe unde o să treacă?
Va străbate valea, dle Dillon.
Valea? E departe de oraşul meu.
Da, dar terenul respectiv nu aparţine nimănui.
- Calea ferată... - M-ai dezamăgit, Dalglish.
De ce te-ai mai întors?
Am venit să intrăm în posesia terenurilor companiei feroviare.
Dle Sweetley...
Oamenii aceştia se plimbă prin oraş înarmaţi.
Gardul e dincolo de hotarele oraşului. Nu suntem în Kingdom Come.
Eu hotărăsc până unde se întinde oraşul meu.
Hope, du-te acasă!
Nu mişca, dle Dillon!
Nu trebuie să mai sufere cineva astăzi.
Îmi pare rău de dl Sweetley.
Strângem totul şi plecăm de aici cât mai curând.
Vă las până mâine, în zori.
Duceţi-l la biroul şerifului.
Scoate-ţi pălăria.
Lăsaţi armele.
Înapoi la lucru!
Mişcaţi-vă! Mai repede!
Mergem acasă.
Ce s-a întâmplat?
Sweetley e mort.
Dalglish l-a ucis.
Vino încoace.
Vino!
Uneori renunţi la cineva
şi constaţi că ai pierdut o jumătate din viaţă.
Nu sta aici.
Nu rămâne pentru mine.
Sunt destui bărbaţi acolo, Lucy.
Doamne!
Francisco, unde e Bellanger?
Poftiţi, domnilor.
Intraţi, doamnelor.
În seara asta, nu plătiţi pentru fete.
Nu staţi aici ca nişte virgine. Distraţi-vă!
Nu tocmai pe ea...
Tu plăteşti!
Nu te duce, Bellanger.
Te rog, nu te duce.
O să-mi fie dor de tine.
Ai putea veni cu noi.
Poţi construi oraşul acela.
Ce vrei să spui?
De ce, nu?
Iei o proprietate, fixezi cheltuielile... Te descurci.
- Ai putea face asta bine. - Da, precis aş putea...
Chiar crezi?
Ştii că e pe moarte.
Dacă pleci acum, nu o vei mai vedea niciodată.
Ce naiba se întâmplă?
- Unde e el? - Cine?
Unde e Dalglish?
Dacă nu-mi spui, o împuşc pe femeie.
E la Lucia!
- Mai repede! - Hai, hai!
- Încetează! Eşti nebun? - Te omor!
Cară-te!
Ce cauţi aici? Ai o soţie şi o fiică acasă.
Hope e fiica ta, nu?
Te simţi bine?
- Unde pleci? - În vacanţă.
De ce? Stai! Ce se întâmplă?
- Cum adică pleci? - Am închis.
- Doar noi doi. Ce zici? - Tu şi cu mine?
Am un mădular cât un târnăcop.
O să trebuiască să-ţi foloseşti mâinile. O să fie cam lipicioase.
Durează doar două minute.
Sue, cred că am găsit ceva care îţi aparţine!
Exact ce ne trebuia.
Tutungeria şi barul din Kingdom Come vor fi închise de azi.
Ne mutăm în valea prin care trece calea ferată.
Femeile şi băutura nu vor mai avea ce căuta în Kingdom Come.
S-a sfârşit de acum.
Cine vrea femei, tutun sau băutură,
ştiţi unde le găsiţi.
Dacă vreţi să rămâneţi aici, Dumnezeu să vă aibă în pază.
Nu ne uitaţi.
Noi nu vă vom uita.
Ţine-o mai jos.
Ne mai întâlnim după toată afacerea asta?
Data viitoare când o să mă vezi, nu cred că o să vrei să vorbeşti cu mine.
De ce?
Pentru că vei fi cea mai bogată femeie de la nord de Sacramento.
Iar eu sunt un simplu inginer la căile ferate.
Nu ai vrea să rămâi şi să construieşti un oraş?
Nu vreau să construiesc un oraş, ci calea ferată.
Ai sta dacă te-ar ruga altcineva.
- Cine? - Hope.
Te-ai gândit la un nume pentru oraş?
Da, după numele tatălui meu...
Mereu am visat să mă întorc acolo.
El îi dădea un farmec aparte.
Aici e casa mea acum.
Dar tu, Dalglish?
Tu nu vrei să te stabileşti undeva?
Ba da.
Când terminăm lucrările la calea ferată.
La revedere.
La revedere, Dalglish.
Să ne apucăm de treabă.
Vreau să fie fiica mea.
Atunci, trebuie să-i spui adevărul.
Elena, ce e? Spune-mi!
Vino.
E în ordine. Adu-mi laudanum.
Lasă-mă să-ţi dau nişte laudanum.
Să bei cât poţi de mult.
Bea.
Te rog să mai bei. N-o să te mai doară.
Te rog, mai bea. Bea... Îmi pare rău.
O să-ţi revii imediat.
Uită-te la mine.
Ocupaţi-vă de el astăzi, Dillon...
Nu ai voie cu arme în oraşul meu.
Am venit să caut un preot.
- Pentru ce? - Elena a murit.
Unde te duci?
Plec.
Mă duc să-l caut pe Dalglish.
Ea mi-a spus că nu trebuie să renunţ la persoana iubită,
indiferent cât de mult a greşit.
Adio.
Hope, vreau să-ţi arăt ceva.
Te rog, vino cu mine.
Aşteaptă aici, te rog.
Rămân aici.
Vino cu mine.
Cine e?
Ştii cine e.
Eşti tu.
Iar tu eşti copilaşul.
Femeia aceea e mama ta.
Nu înţeleg.
V-am vândut.
Pe tine şi pe mama ta
v-am vândut pentru aur. Burn v-a cumpărat.
Aici, în această cabană.
Hope...
Bine ai venit înapoi, dle Dalglish.
- Vauneen, mă bucur să te văd. - Uite-l şi pe Bellanger!
Uite-l.
Ai adus un preot? Unde e?
- Nu e aici. - De ce?
- S-a dus în Kingdom Come. - De ce?
A murit dna Dillon.
- S-a dus să ţină slujba. - Se întoarce?
Sper.
Vino să vezi biserica. Încă nu e terminată.
Prieteni,
vom asista la începutul unei ere noi
şi la fondarea unui nou oraş.
Peste ani, când oamenii vor vorbi despre noi,
bărbaţi şi femei din America de Nord,
cei care am încins sălbăticia cu aceste şine de oţel,
veţi putea spune că aţi jucat un rol în toată această poveste.
În numele
companiei feroviare Pacific Central,
vă urez numai bine şi prosperitate
în noul vostru oraş,
Lisboa.
A venit preotul.
E dra Burn.
Vin imediat.
Să te ajut.
Mulţumesc.
Dră Burn, îmi pare rău de mama ta.
Era bolnavă de multă vreme.
M-am purtat urât.
Când pleci undeva pentru o scurtă perioadă de timp,
te porţi altfel decât ai face-o în alte împrejurări.
Păcat că nu am avut parte de alte împrejurări.
- Hope... - Aş vrea să particip la nuntă.
Da, desigur.
Mulţumesc.
Vă declar soţ şi soţie.
Foc!
Alan! Alan, înşeuează caii!
Kingdom Come arde!
- Caii! - Trebuie să vin cu tine.
- Bine. Aduc caii. - John! Robert!
E prea cald!
Îndepărtaţi-vă, băieţi.
Înapoi, toată lumea înapoi!
Totul e pierdut!
Hai, băieţi! Mişcaţi-vă!
- L-aţi găsit? - Nu.
Reluăm căutarea mâine, în zori.
Ce e asta?
Nu. Tată, trezeşte-te! Te rog.
Te rog, trezeşte-te.
Mă ajuţi să-l întorc, te rog?
Aduceţi caii aici.
Ajută-mă să-l întorc pe spate.
Opriţi calul! Opriţi!
Vă rog.
Daniel?
Sunt adevăraţi regi.
- Cine? - Pionierii.
Oamenii ca Dillon.
Au venit aici când era pustiu,
au construit aceste oraşe şi le-au cârmuit ca nişte regi.
Aurul!
Să-l luăm! E la bancă!
- Repede! - E al nostru, acum!
Resincronizarea: "roeduard" pentru varianta "the.claim.2000.remastered.webrip.x264-regret"
Mulţumiri traducătorului!