Unu, doi, trei, patru,
cinci, şase, şapte, opt,
nouă, zece, unsprezece, doisprezece...
... patruzeci şi unu, patruzeci şi doi, patruzeci şi trei, patruzeci şi patru...
Tranzit!
Tranzit! Haideţi!
Trezirea, lepădăturilor! Haideţi!
Tranzit!
Deşteptarea!
Tranzit!
Haideţi, lepădăturilor!
Bună dimineaţa, soldat Gallagher. Bună dimineaţa, soldat Devani.
- Capul, asigurat. - Bine.
Membrele, asigurate.
Cătuşele şi curelele trebuie verificate manual.
Şi din raza vizuală.
Bună treabă, boule! Ştie procedura mai bine decât tine.
- Bună dimineaţa, sergent Parks. - Gallagher, păstrează distanţa.
Da, d-le sergent.
- Bună dimineaţa, d-nă Selkirk. - Linişte, vă rog. E toată lumea prezentă?
Să începem.
Închideţi ochii şi vizualizaţi tabelul periodic.
Deschideţi-i. Actinide. Anne.
- Actiniu. Toriu. - Cu numere atomice.
- Cine ştie numerele? - 89, 90.
- Da. Următorul. Peter. - Uraniu. 92.
Protactiniu, apoi uraniu. Kenny?
- Cobalt. - Actinide. Suntem pe rândul 7.
- Neptuniu. - Neptuniu...
Numărul?
Jumătate de punct. Trecem la perioada 4. Cineva?
- 19- potasiu, 20- calciu, 21- scandiu... - Metale pământoase.
Grupa doi, de sus în jos.
Joe.
- Bună dimineaţa, clasă. - Bună dimineaţa, d-ră Justineau.
- Sper că te simţi bine, d-ră Justineau. - Sunt foarte bine. Mulţumesc, Melanie.
Am terminat cu analiza regresiei. Mersi că mi-ai ţinut locul.
- Nu am parcurs încă tabelul periodic. - Doar date perechi.
Nume şi numere. Conţinutul nu e relevant, nu-i aşa?
Distracţie plăcută!
Bine... Am elemente chimice aici.
- O grămadă. - Ne spuneţi o poveste?
Da, grozavă idee.
Apoi, cineva se duce şi-i spune d-nei dr. Caldwell şi stau în carceră o săptămână.
Nu-i spunem. Promitem.
V-am citit poveşti data trecută.
Mituri greceşti? Atunci, se consideră istorie.
Bine... Vă spun una, de încălzire.
- Acum, unde rămăsesem? - Prometeu şi Epimeteu. Războiul cu zeii.
- Am înţeles. Mulţumesc, Melanie. - Cu plăcere, d-ră Justineau.
Zeii nu uită.
La scurt timp, Zeus a vrut să-l pedepsească pe Epimeteu pentru ticăloşeniile lui.
Aşa că a făurit o femeie din lut şi i-a pus numele Pandora,
"cea care are toate darurile".
Pandora a deschis cutia şi toate pestele şi năpastele,
toate ghinioanele şi lucrurile rele s-au împrăştiat pe pământ.
Şi, de atunci, acestea au chinuit omenirea, totul din cauza curiozităţii Pandorei.
Noapte bună, soldat Dillon. Noapte bună, soldat Devani.
- Da, vise plăcute, Cujo. - Nu vorbi cu ea!
Dar apoi, Pandora s-a uitat cu atenţie în cutie şi, pe fundul ei, a mai găsit ceva.
Era speranţa. Şi a luat-o în mâinile ei şi a eliberat-o.
Speranţa e lucrul bun care te face să răzbeşti în faţa lucrurilor rele.
Dar nu e nimic rău aici, nu?
Noapte bună, pisicuţă alb-neagră.
Nu.
Cred că ne merge bine.
25, 26, 27, 28...
...38, 39, 40.
- Bună, Melanie. - Bună, d-nă dr. Caldwell.
- Ai rezolvat problema? - Nimeni n-a intrat în cameră.
Lupin a furat bijuteriile de la bun început,
când se prefăcea că verifică dacă mai sunt acolo.
Foarte bine.
Uite încă o problemă. Într-o cutie e o pisică.
Poate să fie vie sau moartă. Şansele sunt egale. Cum afli cum e?
- Deschizi cutia şi te uiţi înăuntru. - Înainte de asta, când cutia e închisă.
Pisica e vie sau moartă?
- Am voie să ascult? - Nu.
Sau să scutur cutia? Sau s-o cântăresc? Sau să fac o gaură în ea?
Nu, nimic de genul. E o problemă de logică.
Mă voi gândi la asta.
- Ce scrii? - Răspunsurile subiecţilor.
Imitare excelentă a comportamentelor observate.
- Semnul întrebării. - Ce înseamnă asta?
Că juriul încă deliberează.
Spune un număr între 1 şi 20.
- 13. - Mulţumesc.
Tranzit! Haideţi!
Deşteptarea! Haideţi! Tranzit!
Haideţi, lepădăturilor! Să mergem!
Deşteptarea!
Toţi am fost de acord să stăm o perioadă aici.
3 luni, nu 6.
- Unde e Kenny? Kenny vine la ore? - Ştiu, dar când ne vine rândul să plecăm...
Trebuia să ne vină rândul în săptămâna 40, ce dracu'.
Eu ar trebui să fiu în Beacon acum.
Carlisle a zis că transportul vine săptămâna viitoare.
Da... Când? Săptămâna trecută a zis asta, nu?
"Dar nu", zise bătrânul.
"Aceştia sunt marinarii tăi, transformaţi în animale de puterea vrăjitoarei."
"Pe toţi zeii", exclamă Zeus.
"De-ar fi asta soarta mea şi m-aş transforma într-un animal,
mai degrabă mi-aş pune capăt zilelor."
Uau! Ce public dur.
- Kenny o să vină la ore astăzi? - Astăzi, nu.
Mâine?
Am o idee. O să vă dezleg mâna cu care scrieţi
şi o să scot tăbliţele voastre,
şi îmi veţi spune voi o poveste.
- Dar noi nu ştim poveşti. - Doar poveştile pe care ni le-ai spus tu.
N-are nimic. Vreau să inventaţi una.
- Despre ce să fie? - Despre orice vreţi voi, Melanie.
Depinde de voi.
Dumnezeule! Uită-te la ciudaţii ăştia mici.
Cum poate suporta să stea atât de aproape de ei?
Totuşi, e sexi, nu?
Bine, timpul a expirat! Stilourile jos!
Cine vrea să-şi citească povestea cu voce tare?
Melanie. Dă tu tonul.
A fost odată ca niciodată în Grecia antică o femeie.
Era foarte frumoasă. Cea mai frumoasă, mai bună, mai inteligentă
şi mai uimitoare femeie din întreaga lume.
Într-o zi se plimba prin pădure şi a fost atacată de un monstru.
Era o lepădătură nenorocită şi voia să o mănânce.
Femeia era foarte curajoasă. A luptat îndelung, dar monstrul era mare şi feroce.
Nu putea să-l omoare. Şi-a rupt atât sabia, cât şi suliţa.
Monstrul urma s-o mănânce, dar apoi a venit o fată în fugă.
Ea era ca Achile, avea un singur punct vulnerabil, pe care-l ţinea secret.
Ea s-a luptat cu monstrul şi l-a omorât.
Şi i-a tăiat capul şi a plecat de-acolo în galop.
Şi femeia a spus:
"Eşti fata mea specială, vei fi întotdeauna cu mine".
"Şi nu te voi părăsi niciodată".
Şi au trăit fericite împreună până la adânci bătrâneţi.
Îmi pare rău.
Mai pot să încerc o dată?
Te rog, pot să mai încerc o dată?
Nu!
- Sub nici o formă! - N-am... Iisuse.
Tocmai ai atins-o.
- Dumnezeule mare, i-ai atins faţa! - I-am atins creştetul.
Priveşte.
Nu, te rog, nu face asta.
Opreşte-te!
Crezi că dacă seamănă cu un om, şi e om?
- Nu cred asta. - Bun.
Lecţia ia sfârşit aici.
La ce te uiţi?
Dacă aş avea o cutie plină cu toate relele din lume,
te-aş vârî înăuntru şi aş închide capacul.
O, la naiba.
Mai bine m-aş asigura că nu faci rost de-o cutie.
Îi place mai mult de mine.
Pe mine m-a atins, pe tine nu te-ar atinge în veci.
- Aţi terminat aici. - D-le sergent, curelele...
Eşti liber!
- Melanie. - Bună seara, d-ră Justineau.
Cine ţi-a făcut asta?
Alo?
E cineva?
A fost sergentul Parks, nu? El ţi-a făcut asta.
D-ră Justineau, miroşi frumos.
Nu vorbi cu el, bine?
- Promite-mi. Dacă îl ignori... - Nu! Ieşi afară!
Ieşi afară!
Îmi pare rău!
Bună seara, Melanie. Văd că ai mai avut un vizitator astă-seară.
Nu.
Astea sunt raţionalizate şi numerotate. Pot să aflu a cui e dacă mă uit pe listă.
Cred că ştiu cine ar fi putut fi.
Vrei să-mi mai spui un număr? Orice număr de la...
Patru. Numărul patru.
Serios?
Patru.
Deşteptarea!
Tranzit!
Bună dimineaţa, soldat Raven.
Bună dimineaţa, sergent Parks.
Unde mergem?
Cum se cheamă locul ăsta?
De ce trepidează?
D-le sergent, gardul 1 din secţiunea sudică a fost doborât.
Foloseşte aruncătorul de flăcări. Rafale scurte.
- Mai ai nevoie de mine? - Categoric nu.
O să încui uşa după mine. Rămâneţi înăuntru până se liniştesc apele.
Bună dimineaţa, dr. Caldwell. Bună dimineaţa, dr. Selkirk.
Bună dimineaţa, Melanie.
Te-ai gândit la pisica din cutie?
Nu e nici vie, nici moartă. Pur şi simplu nu e în cutie.
- De ce? - Pisicile sunt isteţe.
Răspunsul standard este:
ambele variante. Vie şi moartă, în acelaşi timp.
Asta e o prostie.
Se prea poate. Dar de aceea ai venit aici, nu?
Răspunsul la enigmă eşti tu, Melanie.
În această analogie, deschizi cutia şi te găseşti pe tine înăuntru.
Îmi pare rău.
Dr. Caldwell. Aş vrea să mă întorc în clasă acum, te rog.
3 ml de tiopental.
Bună dimineaţa, d-ră Justineau.
- Suntem în mijlocul unei operaţii. - Plec. Nu mai fac asta.
Şi mai multă îndoială de sine, Helen. Suntem atât de aproape.
- Nu pentru asta m-am înrolat. - Ba exact pentru asta te-ai înrolat.
Tăiem copii!
Ei se prezintă drept copii. Cunoşti opinia mea despre asta.
Că agentul patogen, ciuperca, gândeşte pentru ei?
- E suficient să vorbeşti 5 minute cu ei! - Fac asta zilnic,
îţi citesc rapoartele zilnic.
Helen, am avut discuţia asta cu mine însămi de o mie de ori.
Dar ascult.
Uite, las scalpelul jos.
Şi tu poţi să laşi jos arma ta. Te rog.
- D-ră Justineau! - Cheamă securitatea. Du-te!
Nu! Las-o în pace!
Staţi o clipă.
Helen, asta nu e o altă autopsie în orb.
E o procedură. Mă înţelegi?
Produc un lot de vaccin şi ea e ingredientul principal.
Respect sentimentele tale, dar nu mi le pot permite.
- Duceţi-o într-un loc sigur. - D-nă, suntem ocupaţi acum. Gardul...
Tu răspunzi de ea.
D-ră Justineau!
- Să amânăm? - Nu. Coboară jaluzele.
Se mişcă prea mult.
- E o curea pentru craniu în stânga. - N-o să tai în jurul unei curele.
- Sa-i mai dau o doză? - Da, da. Ar fi foarte...
Ajutor! Ajutaţi-mă!
D-ră Justineau!
Melanie!
- Dă-i drumul, căţea proastă! - Nu!
La dracu'!
Haide!
E în regulă.
Emite coordonatele nostre pe toate frecvenţele.
- Înregistrează-le ca punctul de apel 1. - D-le sergent!
- Sergent, nu! - Nu face rău nimănui. Las-o să iasă.
Las-o să iasă, apoi o să plece. Du-te, du-te!
Ce dracului faci? Nu tu iei decizia asta.
Nu recepţionez nimic pe nici o frecvenţă, d-le sergent.
În cazul ăsta, plecăm. Dar trebuie să recuperezi subiectul testului.
Gallagher, verifică de provizii dulapul.
Dillon, vezi la copil.
Împuşc-o doar dacă se mişcă.
Hei, nu te îndepărta de vehicul.
Nu. Nu te apropia de mine.
- Bine. Te simţi bine? - Am făcut ceva rău.
Ai făcut un lucru bun. M-ai salvat, ca în povestea ta.
N-a fost ca-n povestea mea.
Am mâncat bucăţi din corpurile soldaţilor. Fata din povestea mea nu mânca oameni.
Dacă era să vină, ar fi fost deja aici sau ar fi răspuns apelului tău.
- Ce avem? Ceva apă? - Camionul era în atelier, d-le sergent.
Rezervorul a fost golit când l-au curăţat.
Sunt nişte bidoane, câteva rezervoare cu muniţie, gel blocant şi asta.
Cred că era folosită de echipele de teren când... Ştii tu, încercau să prindă...
Da, ştiu ce este.
Justineau!
Aşteaptă aici.
Ascultaţi-mă. Mergem în sud, la Beacon.
O să facem provizii de apă şi apoi plecăm.
Dar personalul bazei? Copiii?
Trebuie să presupunem că sunt morţi.
Copiii sunt în siguranţă. Înfometaţii nu-şi mănâncă proprii semeni.
Odată ajunşi la Beacon, putem plănui o misiune de căutare şi salvare.
- Şi Melanie? - Aparţine programului şi e vitală.
Sugerez să renunţăm la roata de rezervă şi să o punem pe ea în locul ei.
E un spaţiu închis şi...
Te simţi mai bine acum?
- O dată e suficient. - Nu stă în locul roţii de rezervă.
Voiam să fie clar asta.
Nu, nu stă.
Montaţi amortizoarele. Folosiţi gloanţe moi.
Cum pot gloanţele să fie moi?
Vreţi să-i pun căluş, d-le?
- Sunt gloanţe expansive. - De ce?
Cresc în diametru când îşi ating ţinta. Nu ies afară.
- Se împrăştie mai puţin sânge. - De ce?
Sunt mai puţine şanse ca să se răspândească infecţia.
Mulţumesc, sergent Parks.
Să ne mişcăm.
Rapid.
- Iisuse! Am spus să folosiţi amortizoare! - Scuze, n-am... Rahat!
Mişcaţi-vă. Să mergem. Duceţi-vă!
Sergent!
Rahat!
Ridică-i capul! Ridică-i capul!
Mişcaţi-vă!
Du-te!
Braţul tău.
Nu e urmă de muşcătură, d-le sergent.
- M-am lovit de o piatră. - Stai acolo.
D-le sergent, m-am tăiat singur, jur.
- Aşteaptă. - Aşa, expus? Lasă-mă să intru.
Vezi? Ţi-am spus că n-am nimic.
Sunt bine. Nu e nimic în neregulă cu...
Se transforma într-unul de-al lor. Ca d-na dr. Selkirk.
Ce mama dracului caută ea aici?
Poartă mască şi are mâinile legate la spate,
- şi tu tot te temi de ea? - Da. Şi tu ar trebui să te temi.
Melanie, Înfometaţii au un fel de boală.
- Şi oamenii pot s-o contacteze. - O infecţie fungică.
Ophiocordyceps unilateralis.
Se transmite prin fluide corporale, deci muşcătura ta...
N-o să muşte pe nimeni.
- Părerea ta profesională. Ne vor urmări? - Probabil că nu.
Se adună în grupuri, cum au făcut în bază. Nu ştim sigur de ce.
Probabil se simt singuri.
Nu m-am gândit la asta.
Glonţul a lovit conducta de carburant. Trebuie să mergem pe jos.
O luăm direct prin Londra.
Mai mulţi Înfometaţi, dar şi mai multă mâncare.
- E mai rapid aşa. - Pe bune?
De ce nu sunăm la Beacon ca să le spunem unde sunt? Pot trimite un elicopter.
Am încercat. Staţia camionului nu are raza de acţiune destul de mare.
Vom suna după ajutor când vom fi mai aproape.
Hai, la plimbare.
Haide.
Vom vedea fluviul? E un fluviu acolo, Tamisa.
E al doilea cel mai lung fluviu din Anglia.
Şi izvorăşte în Cotswold Hills.
Cât de adânci sunt fluviile?
În cartea ilustrată "The Elephant's Child", apa acoperă piciorul elefantului.
Dar bărcile navighează pe fluvii şi trăiesc peşti în ele, deci trebuie să fie adânci...
Poftim. Ai grijă unde pui piciorul.
Sunt pretutindeni, d-le sergent.
Magazinele au fost golite de mult.
S-ar putea să avem noroc dacă cercetăm prin case.
- Înfometaţi? - Cu grămada.
- Intrăm tiptil. - Pe bune?
- Printr-o turmă de Înfometaţi? - Simţul lor principal e mirosul.
- Dar gelul ne face invizibili. - Până la un punct.
Orice zgomot, orice mişcare rapidă îi trezeşte.
Mergem încet, cu viteză constantă, nu vorbim şi nu luăm contact vizual cu ei.
Bine?
Nu suntem copii, sergent Parks.
Cu atât mai puţin ea.
- Bine, să facem tabăra aici. - Ce?!
Ce opţiuni avem? Să ne întoarcem afară?
D-nă doctor, ce-a fost asta?
N-am văzut niciodată instinctul matern la un Înfometat.
Colectam date, lucru care face parte din profilul misiunii noastre.
A fost, până ce a căzut gardul.
Acum, misiunea noastră e să nu ajungem mâncare.
Voi fi mai atentă. Unde se poate.
Hai să obţinem puţină intimitate.
Să facem puţină recunoaştere. Să ne asigurăm că suntem doar noi aici.
- Melanie rămâne aici. - Bine.
Şi cineva rămâne cu ea. Nu vreau să o expun riscului.
O să fiu bine, d-ră Justineau.
Nu mi-e frică.
Justineau, ocupă-te de partea stângă. Gallagher, du-te în partea dreaptă.
Fiţi cu mare băgare de seamă.
Melanie, dacă ai nevoie de mine, ţipă.
- Foarte tare. - Da, d-ră Justineau.
D-nă dr. Caldwell. Ce sunt eu?
N-avem o denumire pentru asta.
Dar ştiţi de unde a venit.
Spuneţi-mi. Vă rog.
Sgt. Parks şi soldaţii săi aveau obiceiul să se ducă în oraş în raiduri de recuperare.
Într-una din acele vizite au găsit altceva.
Neonaţi. Nou-născuţi.
Infectaţi. Şi cu siguranţă Înfometaţi.
Dar diferiţi faţă de tot ce am văzut.
Erau capabili să gândească. Să interacţioneze cu mediul înconjurător.
În multe feluri se comportau ca oameni normali.
- De ce erau diferiţi bebeluşii? - Se părea că aceşti copii...
ar fi putut să aibă o imunitate parţială la patogenul foamei.
- Dar de unde au venit? - Din locul în care vin toţii bebeluşii.
Dar printr-o... cale puţin excentrică.
Noii născuţi au fost găsiţi într-un loc ca ăsta.
Într-o maternitate a unui spital unde se duc mamele să nască.
Şi mamele erau acolo. Erau... goale.
Fără "miez". Toate organele lor erau devorate.
- De Înfometaţi? - Nu.
Din interior.
- Bebeluşii nu pot mânca oamenii. - Aceştia făceau asta.
Probabil că mamele lor au fost infectate toate în acelaşi timp.
Într-un singur incident. Şi embrionii lor au preluat infecţia.
Prin placentă.
Au mâncat ca să iasă.
- Nu vreau să fiu un Înfometat. - Dar asta eşti.
În disecţie e foarte limpede.
Ciuperca e înfăşurată împrejurul creierului tău,
- aşa cum este iedera în jurul arţarului. - Dar pot vorbi.
- Sunt ca tine. - Nu eşti ca nimic ce a existat până acum.
- Crezi că ai putea crea un vaccin? - Ăsta e scopul cercetării mele.
Nimic nu contează mai mult. Vreau să salvez oamenii, Melanie.
Vreau să-i salvez pe toţi.
Am încercat să găsesc nişte mâncare pentru tine, dar n-am reuşit.
Dar am găsit altceva.
Sunt grozave, nu?
Acum poţi să te dezbraci hainele alea mirositoare.
Sunt foarte frumoase.
Mulţumesc.
Mâine, la prima oră, o să încerc să găsesc nişte mâncare pentru tine.
Crezi că poţi rezista până atunci?
Crezi că Beacon n-a văzut staţia de comunicare?
E greu de spus.
O verifică când pot.
Ne-au forţat în ultimul timp.
A fost eficientă până azi.
Apoi fraternizezi cu cei care nu-s trecuţi pe listă.
Ai omorât vreodată un copil?
Am fost în război.
Nu eram un începător când au început toate astea.
- Se uită la mine de parcă aş fi Isus. - Te iubeşte.
Da.
Doar că n-am reuşit să mă feresc la timp, atâta tot.
Nu-s o persoană bună.
Niciodată n-am întâlnit o persoană bună sau una rea.
Faci doar ce trebuie să faci.
Deci nimeni nu e responsabil pentru nimic?
Responsabil în faţa cui?
Unde crezi că ai fi?
Vrei să vezi fotografia, Kieran?
Nu arată bine.
- Zarva de ieri cred că i-a adus. - Dacă aşteptăm...
O să apară ceva... o vacă sau ceva.
- Şi o s-o fugărească. - Am putea să aşteptăm al naibii de mult.
- O să fie bine. - Pot s-o fac eu.
Nu. Nu voi permite asta.
Sunt singura care se poate duce acolo şi nu va fi rănită.
Dacă-i dăm drumul, n-are niciun motiv să se întoarcă.
Ba am.
Vreau să fiu cu voi. Cel puţin cu dra Justineau şi Kieran.
- Kieran? - Voiai să-i tragi un glonţ în cap ieri.
- Ce ai de pierdut? - Multe.
- E indispensabilă pentru programul meu. - Nu mai e niciun program, suntem doar noi.
Şi o să mă întorc pentru că îmi păstrez cuvântul.
Nu mint.
De asemenea...
Pot să mă îmbrac cu alte haine, te rog?
E cineva?
Trecere!
Mi-a căzut. Dar e sigur, puteţi coborî.
- Dumnezeule! - Nu mai mi-e foame acum.
Bravo!
Să mergem.
- O să aşteptăm aici? - N-avem ce face.
Vrei să mai faci mişcare?
Poţi merge înainte să ne găseşti o cale liberă.
Pot folosi staţia radio?
- Gallagher, dă-i staţia. - Dle sergent?
O să ţi-o dea înapoi.
Poftim.
Arată-mi.
Pe butonul ăla apeşi ca să vorbeşti. Şi iei degetul de pe el ca să-ţi răspund.
Sunt Melanie.
- Alo? Cine e? - Aşa. Da.
Nu te juca cu cineva care arată mort.
Sper să n-o piardă.
Alo? Sunt Melanie. Eu vă sun.
- Ştiu. Ce vezi? - Prima stradă e cea mai bună alegere.
Sunt câţiva Înfometaţi chiar în capăt. Dar dacă mergem în continuare, nu e nimeni.
Mulţumesc. Terminat.
Bravo!
- Vrei o pisică? - Am avut deja una.
- Dnă doctor. - Am văzut asta în Bristol.
Iar echipa din Glasgow spune că se răspândeşte peste tot.
E următoarea etapă în ciclul de viaţă al patogenului.
Lasă-l.
E acelaşi lucru care e în creierul meu? Asta o să mi se întâmple şi mie?
Depinde. Ştii ce e simbioza?
Precum păsărelele care curăţă dinţii crocodililor?
Exact. În a doua generaţie, a ta,
ciuperca ar putea funcţiona ca un simbiot.
Cu siguranţă aşa pare.
Dă-mi de ştire dacă vei începe să înmugureşti.
S-a făcut linişte dintr-o dată.
Probabil că e în afara sezonului.
Gallagher, nu călca pe ei.
Nu vom reuşi să trecem.
Trebuie s-o ocolim.
Ce dracu' e aia?
- Ce avem în faţă, Caldwell? - V-am spus.
Următoarea etapă în ciclul de viaţă al ciupercii.
Una a maturităţii sexuale.
Din cauza asta nu-s Înfometaţi aici.
Când densitatea e cea mai mare,
- când se adună suficient de mulţi... - Se transformă în pădure?
Ăsta e un sporangiu. O păstaie cu "seminţe".
Probabil că sunt zeci de mii în acea masă.
- Dacă s-ar deschide... - Ce s-ar întâmpla?
Sfârşitul lumii.
Probabil.
Să mergem în continuare.
- Sunteţi bolnavă, dr. Caldwell. - Sunt bine. Mulţumesc.
Mirosiţi a om bolnav.
V-am văzut. Aţi ridicat una. Pot s-o văd?
De ce ar fi sfârşitul lumii, dacă se deschide?
Patogenul Înfometaţilor devine aerosol. Devii infectat dacă îl inspiri.
Dar priveşte.
E conceput prost.
Mutanţii trebuie s-o desfacă cu grijă.
Ce naiba-i asta?
Accesul e codat.
Accesul în caz de urgenţă e sub uşa din mijloc.
- Şi ştii asta pentru că...? - Noi le-am făcut.
Sunt laboratoare mobile complet funcţionale.
Înarmate şi cu armură ca să poată ajunge oriunde.
Alimentate cu energie solară ca să nu se oprească niciodată.
- Arată-mi accesul în caz de urgenţă. - E sub acea uşă.
Hai, Kieran.
Energia solare încă funcţionează.
Să vedem dacă motorul e bun de ceva.
Trebuie să găsesc ceva de mâncare.
Mă întreb cine sunt ei.
- Poate au ieşit să exploreze. - Şi au rămas peste noapte la prietenii lor.
- Cum e motorul, dle sergent? - Ar trebui să-l fac să funcţioneze.
Încerc să iau legătura cu Beacon.
Fugari de la baza Hotel Echo. Apelăm Beacon. Terminat.
Fugari. Apelăm orice aliaţi în zona de sud-est. Terminat.
- Hai să ne uităm în bucătărie. - E goală.
Ce facem în legătură cu proviziile, dle sergent?
Găsim noi o soluţie.
Gallagher, rămâi în apropiere. O să sunăm din nou peste zece minute.
- Ce e? - Şi eu trebuie să mănânc.
Vă simt mirosul tuturor.
Încearcă acum.
Bravo!
- Vrei să schimb pansamentul? - Nu, mulţumesc.
N-are rost.
Se vindecă?
Sunt pe moarte.
Sunt surprinsă că n-ai observat.
Septicemie. Otrăvire cu sânge de la tăietură.
Am mărit doza de flucloxacilină când am ajuns.
Dar sunt destul de sigură că e prea târziu.
- Îmi pare rău. - Cât de rău?
M-ai lăsa-o pe mână?
- Las-o baltă. - Eram aproape, când baza a căzut.
Cu echipamentul ăsta pot s-o fac. Pot sintetiza vaccinul.
Dar am nevoie de creierul şi de coloana ei vertebrală.
Isofluran. Anestezic chirurgical.
N-o să simtă nimic.
Asta e mai mult lucrul tău decât al ei.
Dră Justineau!
Kieran e afară şi ei sunt acolo!
I-au depistat mirosul şi-l caută.
Trebuie să-l găsiţi voi primii.
- Acum! Trebuie să plecaţi acum! - Melanie, despre cine vorbeşti?
Copiii. O să-l mănânce. I-am văzut. Erau la fel ca mine.
O să-l vâneze.
- I-au depistat mirosul şi-l vor căuta. - Are un blocant.
Şi ele au un miros.
E scârbos, dar dacă ştii ce înseamnă, îl poţi urma.
- De unde cunosc ei mirosul blocantelor? - Nu e evident?
Gallagher, care e poziţia ta? Terminat.
Gallagher, poţi să ne spui locaţia ta când poţi? Terminat.
Pot să-l găsesc. Te rog.
Hai să mergem cu ea.
Beacon. Recepţionaţi?
- Aici, recepţionat. - Confirmă poziţia. Terminat.
Londra, în nordul râului. La o zi distanţă de Beacon. Terminat.
Confirmă poziţia bazei Hotel Echo.
Trebuie să ne evacuăm oamenii cât încă mai putem.
Apărarea e căzută. E doar o problemă de timp până când vor ajunge în complex.
- Beacon, aici baza... - Trebuie să mergem, sgt! Acum!
Trebuie să mergem acum! E Kieran!
A fost aici de multe ori.
S-a întors.
Pe acolo!
Cum te cheamă?
E al tău?
Nu, mersi. Am mâncat cina deja.
Sunt plin.
Ai nevoie de el mai mult decât mine. Uită-te la tine.
Eşti numai piele şi oase.
Bine, bine.
E în regulă.
Vino încoace.
Nu fi neghioabă. E în regulă. Vino încoace.
Nu mă joc cu tine. Vino încoace.
Vedeţi asta?
O vedeţi?
Vorbesc serios! Dacă mă atingeţi, vă arunc în aer! Pricepeţi?
Vorbesc serios. Asta voi face.
Vă rog.
Ajută-mă să-l ridic.
Nenorociţii naibii.
- Nenorociţi mici şi murdari. - Au vrut doar să trăiască.
Toată lumea vrea asta.
Ştii ce e asta? Au întins o capcană pentru el.
În acelaşi mod în care prinzi un animal.
N-a ştiut.
Şi asta e o capcană.
Sergent, lasă-mă pe mine! Las-o deoparte!
Dră Justineau! Sergent!
Nu vă uitaţi la ei! Taci!
Uitaţi-vă doar la mine!
- Prefaceţi-vă că vă e frică de mine. - Să ne prefacem?
Plecaţi. Repede, plecaţi!
Sunt ai mei! Nu-i puteţi avea!
Dacă încercaţi... Repede, plecaţi.
E mai bine să n-o faceţi!
Imediat ce ajungem, plecăm la drum, nu?
Mai întâi, dacă Beacon se mută, ne trebuie coordonate.
Trebuie să le spunem că Hotel Echo nu mai e acolo.
Mai e vreo bază în apropiere la care putem ajunge?
Rahat. De ce a lăsat uşile deschise?
Ce faci?
Sunt mult mai rapidă decât dvs, dr. Caldwell.
Dacă încercaţi să mă tăiaţi, vă muşc. Nu cred că v-ar plăcea asta.
N-am nevoie să respir la fel de des ca dvs.
De când m-am născut am făcut asta la bază. Număram până la 1000.
- Ciuperca îţi metabolizează oxigenul. - Probabil în simbioză, cum aţi spus.
Melanie... eşti o fată deşteaptă.
- Cred că ştii... - Credeţi că puteţi face un leac din mine.
Pot. Pot s-o fac aici. Am tot ce-mi trebuie.
Un leac pentru a-i salva pe Helen şi pe sgt. Parks.
- Şi pe Kieran. - E mort.
Dar ceilalţi...
Melanie...
Doar a doua generaţie poate fi ca tine.
Vrei s-o vezi pe dra Justineau cum se transformă într-un monstru?
- Într-un animal? - Nu.
Bineînţeles că nu.
De tine depinde. Îi poţi da ceva ce nimeni nu poate.
O viaţă lungă şi împlinită.
În siguranţă. Înconjurată de oameni care o iubesc.
- Poate să fie în siguranţă la Beacon. - Beacon se destramă.
Ai auzit.
- Se poate duce în altă parte. - Şi când se vor deschide păstăile?
Nu se vor deschide. Mi-aţi arătat.
Nu le poţi sparge cu mâna.
Dar sunt sensibile la căldură. Sau umezeală.
O singură inundaţie. Un singur foc de pădure...
Îţi promit. N-o să te doară.
Îi veţi spune?
Va şti că ai făcut-o pentru ea.
Trebuie să te întinzi.
- Şi copiii, dr. Caldwell? - Melanie.
Întinde-te, te rog.
N-am mult timp la dispoziţie. Dacă nu fac asta acum...
"Răspunsurile subiecţilor. Imitare excelentă."
"Am observat comportamentele."
Semn de întrebare.
- Încă mai credeţi asta, dr. Caldwell? - Melanie...
Nu.
- Suntem vii? - Da.
Sunteţi vii.
Atunci de ce am muri noi pentru voi?
Rămâi aici. Dacă rămâi aici vei fi în siguranţă.
Trebuia să rămâi înăuntru. În laborator.
Te căutam.
- Dra Justineau e cu tine? - A rămas acolo.
Erau închise uşile?
- Melanie, ce sunt astea? - Seminţe.
Seminţe care transformă oamenii în Înfometaţi.
Isuse Cristoase!
Îmi pare rău, dle sergent. Îmi pare foarte rău.
- Ce ai făcut? - Am deschis păstăile.
- Va fi în regulă. - Nu. S-a terminat.
Totul s-a terminat.
Nu s-a terminat. Doar că nu mai e a voastră.
Dar am crezut că veţi fi în siguranţă.
M-am asigurat că veţi fi. Am închis uşile etanşe.
Nu vreau să ajung ca ei.
Te rog.
Unde ai învăţat să faci asta?
Te-am privit.
Bineînţeles.
Ultima dată când am văzut-o...
Avea şapte luni.
Era mare cât o casă. Arăta minunat.
Speram că se află pe undeva.
Trecere.
Dumnezeule!
- Bună dimineaţa, dră Justineau! - Bună dimineaţa, Melanie!
- Jos! - Bună dimineaţa, elevi!
Bună dimineaţa, dră Justineau!
O să continuăm cu punerea în temă a noilor copii.
Restul, dacă puteţi fi răbdători în timp ce ei vor ajunge la zi cu noi.
Spuneţi-mi poveştile dvs.
Mai târziu. La ora de culcare.
Vom avea timp destul atunci.