MESAGERUL - IOANA D'ARC
"Henric al V-lea, regele Angliei, şi Carol al VI-lea, regele Franţei...
semnează Tratatul de la Troyes.
Tratatul stabileşte că regatul Franţei...
va trece în proprietatea Angliei la moartea Regelui.
Dar cei doi regi mor la diferenţă de câteva luni.
Henric al VI-lea este noul rege al Angliei şi al Franţei...
dar el are doar câteva luni.
Carol al VII-lea, delfinul Franţei...
nu are nici o intenţie de a-şi abandona regatul unui copil...
nici măcar tutorelui acestuia, ducele de Bedford.
Începe un război sângeros...
iar englezii, împreună cu burgunzii, invadează Franţa."
"Loara, un fluviu greu de trecut şi o frontieră naturală...
îi stăvileşte o vreme pe invadatori.
Carol al VII-lea, delfinul, se refugiază la Chinon.
Ar vrea să meargă la Reims să fie încoronat oficial ca rege al Franţei.
Dar Reims este în mâinile englezilor."
"Franţa trece prin cea mai întunecată perioadă din istoria sa.
Un singur lucru o poate salva...
un miracol."
E cineva acolo?
Ioana.
Mă bucur oricând să te văd, dar să vii de câte două-trei ori pe zi...
- Trebuie să mă spovedesc. - Te-ai spovedit deja, azi dimineaţă.
Trebuie să mă spovedesc din nou.
Ce păcat groaznic ai comis de atunci până acum...
încât nu poţi aştepta iertarea până mâine?
Am văzut un biet călugăr desculţ şi i-am dat eu încălţări.
Mila nu e un păcat, Ioana.
- Nu erau încălţările mele. - Ale cui erau?
- Ale tatălui meu. - Sunt sigur că te va ierta.
A şi făcut-o.
Dar vreau să mă ierte şi Iisus.
Dacă ar fi să ne cerem mereu iertare...
ne-am petrece toată viaţa în biserică.
- Şi asta e ceva rău? - Nu, dar...
- Eşti fericită acasă? - Da, foarte fericită.
Şi mama ta? Te înţelegi bine cu ea?
Da, e minunată.
Şi sora ta, Catherine, mai e prietena ta cea mai bună?
Sora mea e... E minunată.
Dar ceilalţi prieteni ai tăi? Nu îţi place să te joci cu ei?
Ba da. Mă joc adesea cu ei.
Totul pare minunat.
Şi este.
Atunci de ce vii aici aşa de des?
Aici mă simt în siguranţă. Şi pot vorbi cu el.
El?
Încerc să vorbesc cu el...
dar mai mult el vorbeşte.
Cine este "el"?
Nu îşi spune niciodată numele.
Cum...
arată?
E frumos.
Şi ce îţi spune?
Spune...
Spune că trebuie să fiu bună...
şi să ajut pe toată lumea şi să am grijă de mine.
Crezi că vine din cer?
Poate.
Dar de oriunde ar veni, cred că ar trebui să-l asculţi...
pentru că pare să-ţi dea sfaturi foarte bune.
Este... Este minunat!
Este minunat.
Ioana.
Mamă!
Catherine!
Ioana, eşti bine? Ţi-au făcut vreun rău?
Sunt bine, sincer.
Te-am căutat peste tot. Englezii sunt pretutindeni.
- Am fost la biserică. - Serios?
Vorbeam cu preotul. Ştii ce mi-a spus?
Dă foc aici!
Îmi spui mai târziu. Repede, ascunde-te aici.
- Şi tu unde te duci? - Aici.
Îţi promit.
Asta da pradă de război.
Camarade.
O femeie cu sabie.
Ce zici de asta.
Francezii sunt atât de laşi că au lăsat bătălia în seama femeilor.
Dacă asta e voinţa lui Dumnezeu, să se împlinească.
De acord. Îmi plac femeile.
Stai potolită, căţea ce eşti.
Cum s-o fac dacă te tot zbaţi?
Acum e rândul tău.
Dumnezeu să păstreze şi să binecuvânteze sufletul răposatei.
Apără-ne de frică şi de păcat. Amin.
Haide.
Ascultă, Ioana.
Mătuşa şi unchiul tău te vor lua la ei pentru câteva săptămâni...
ca să avem timp să reconstruim aici.
Înţelegi?
Doamne, îţi mulţumim pentru hrană pe care ne-ai dat-o.
Învaţă-ne să iubim mereu acest pământ...
şi să îl salvăm de cei care încearcă să-l distrugă.
- Amin. - Amin.
Aşadar, noapte bună.
- Ce se va întâmpla cu ea? - Işi va reveni.
Va creşte, îşi va găsi un bărbat bun, îi va face copii. Nu-ţi face griji.
A suferit, dar va supravieţui.
Mâine va fi proaspătă ca ploaia.
Vei vedea.
Vreau să vorbesc cu un preot.
- De ce a trebuit să moară? - Numai Dumnezeu îţi poate răspunde.
Ştiu că Iisus spune să-ţi iubeşti duşmanii, dar eu nu pot.
Vreau că englezii să ardă în iad! Pentru totdeauna!
Îţi înţeleg mânia, Ioana...
dar trebuie să învăţăm să iertăm. E greu...
dar răzbunarea nu va duce niciodată la pace.
Dar ce va duce? Şi ce o va aduce pe ea înapoi?
Şi de ce a trebuit să moară ea, în locul meu?
De ce nu mi-a luat mie viaţa, în loc să i-o ia ei?
A fost vina mea! Am întârziat!
Ea mi-a cedat ascunzătoarea ei! De ce m-a salvat El pe mine?
Linişteşte-te, Ioana. Linişteşte-te.
Nu pretind că aş cunoaşte voinţa lui Dumnezeu...
dar de un lucru sunt sigur:
Dumnezeu are totdeauna un motiv bun.
Poate că te-a ales pentru că are nevoie de tine...
pentru o chemare mai înaltă.
Dacă răspunzi acelei chemări...
sora ta nu a murit în zadar.
Nu vreau să aştept chemarea Lui.
Ai răbdare.
Vreau să fiu mereu alături de El.
În curând vei putea participa la sfânta liturghie.
Când vei mânca din carnea Lui şi vei bea din sângele Lui...
şi te vei uni cu El.
Vreau să mă unesc cu El acum.
Ce-a spus?
A zis că trebuie să o aducem la biserică de câte ori vrea.
E uşor de spus, că nu el trebuie să o aducă.
Vino. E important.
Nu trebuie să o scăpăm din ochi.
Nu îţi face griji. O voi urmări ca pe umbră mea.
Vreau să mă unesc cu Tine acum.
"Chinon"
Un mesaj pentru delfinul Franţei.
Un mesaj.
Căpitane, un mesaj pentru delfin.
I-l duc eu.
Delfinul! Delfinul!
Louis. Louis. Hei! Nu ar trebui să-ţi faci lecţiile?
Nu vreau să învăţ. Vreau să lupt.
O să lupţi. Dar acum trebuie să înveţi măcar să te ştergi la nas.
O scrisoare pentru Majestatea Sa.
Încă una de la fata asta care îşi spune Fecioară din Lorena.
Pot să citesc şi singur, ştii?
Pretinde că a fost trimisă de Dumnezeu. Şarlatani.
Păcat că nu e destul lemn să îi ardem pe toţi.
- Spune că va veni mâine aici. - Nu trebuie s-o primiţi, Majestate.
Nu ştim nimic despre ea. Nici măcar dacă este din Lorena.
Ce contează de unde vine?
Dacă vine din Burgundia, contează.
Poate fi o capcană. Uite, e semnat "X".
Ce fel de nume mai e şi "X"?
Sau trebuie să presupunem că mesageră lui Dumnezeu...
nu ştie nici să se semneze?
Majestate, Trémoille are dreptate. Ea spune că aude voci.
Poate că e vrăjitoare.
Regnault, tu vezi vrăjitoare peste tot.
Nu e decât o ţărancă.
O ţărancă ce ţine la regele ei.
Nu vrea decât să mă vadă încoronat şi să poată lupta pentru mine.
Nu tocmai. Vrea să-i daţi o armată, pe cheltuiala domniei voastre.
Cum mama domniei voastre a furat până şi ultimul bănuţ din vistierie...
nu văd cum ne-am putea permite o astfel de aventură.
O pot primi, dacă vreau.
De fapt, cu jumătate de Franţa în mâinile englezilor...
ce aş avea de pierdut?
Cealaltă jumătate.
Nu trebuie s-o primiţi, Majestate.
Poate fi unealta diavolului.
Eu cred că ar trebui s-o primeşti.
Este o situaţie amuzantă.
Aş vrea să ştiu de ce soacra mea devotată crede un lucru...
şi cei doi sfetnici credincioşi ai mei...
cred exact opusul.
Pentru că eu ţin la tine. Vino aici.
Sănătatea şi fericirea ta au fost întotdeauna principala mea grijă, Carol...
de când erai mic.
Şi cred că te cunosc mai bine decât propria ta mamă.
Crezi asta?
Da.
Ştiu, de exemplu, care este boală ce te macină.
Ştiu ce dureros e să fi iubit un tată...
fără să ştii vreodată dacă era într-adevăr al tău.
Te cunosc destul, ce zici?
Ce legătură are asta cu fecioara aia?
Cine ar putea să-ţi răspundă la întrebări mai bine decât un mesager al lui Dzeu?
Crezi că a fost trimisă de Dumnezeu?
Te pricepi bine la oameni, Carol.
Nu îţi va lua mai mult de cinci minute să o demaşti, dacă se preface.
Dar dacă nu se preface...
îţi va da răspunsurile pe care le cauţi...
şi îţi va pune coroana pe cap.
Cu tot respectul, doamnă, cred că o ţărăncuţă nu poate...
Nu mă interesează ce crezi, Trémoille...
nici măcar ce cred eu.
Contează ce cred oamenii de rând şi adevărul e că...
oamenii de rând din întreaga ţară vorbesc deja despre ea.
Ştii cum sunt oamenii de rând...
gata să creadă orice profeţie.
Cum ar fi asta...
despre o fecioară din Lorena...
care salvează Franţa.
Iar acum...
apare fata asta...
din Lorena.
Şi dintr-o dată, în minţile lor simple apare o rază de speranţă.
Nu trebuie să-i dezamăgeşti.
Dacă ei cred în ea...
dacă ea poate reînsufleţi armata...
atunci cred şi eu în ea.
Încetează!
Louis, te rog să taci.
- Vine, Majestate. - Foarte bine.
Calmează-te.
Majestate, vă rog să nu o primiţi pe femeia asta.
Pare să fie o capcană a burgunzilor.
Astrologii mei mă asigură că momentul e propice: Leul cu Fecioara înălţându-se.
Ai observat vreodată că pe harta astrologică...
fecioara este alături de leu?
Şi dacă e o ucigaşă?
Dragă Trémoille...
Nici nu sunt încă rege.
Cine să vrea să mă ucidă?
A sosit, Majestate. E în sala gărzilor.
Bine, bine.
Cred că va trebui să iau o decizie.
De ce e viaţa aşa de complicată?
Uneori chiar mi-aş dori să pot fi altcineva.
Bună idee, Majestate.
Ce vrei să spui?
Să se prefacă cineva că este domnia voastră.
Şi să văd dacă mă poate găsi? Excelentă idee.
Dacă a fost într-adevăr trimisă de Dumnezeu, va descoperi înşelătoria.
lar dacă este o ucigaşă, va omorî pe altcineva. Excelent!
Vă rog. Vă rog!
O să ne jucăm puţin.
Să ne prefacem că nu e nimeni pe tron.
E doar un joc.
Cine vrea să fie rege?
O privelişte încântătoare.
Să vedem care dintre voi ar putea trece...
drept regele Franţei.
Alençon, nobile duce.
Vărul meu de sânge regal. Atât de rafinat, viteaz şi bogat!
Foarte bogat. Prea bogat pentru a fi regele Franţei.
Toată lumea ştie că sunt cel mai sărac om din regatul meu.
Gilles de Rais. Mareşal al Franţei.
Admiraţia bărbaţilor, fascinaţia femeilor.
Temut de toţi.
Ai fi perfect să stai pe tronul meu.
Atât de perfect încât s-ar putea să îţi placă prea mult...
şi astfel să îmi tulburi liniştea precară.
La Hire.
Căpitanul meu mânios, cel mai cutezător bărbat al Franţei.
Rănit în zeci de războaie, dar gata să înfrunte alte zeci.
- Ai putea trece drept rege. - La naiba, sigur c-aş putea.
Până deschizi gura, pentru că nici un om...
care vorbeşte aşa nu ar putea trece drept regele Franţei.
Se pare că va trebui să rămân eu însumi.
De ce nu tu, Jean d'Aulon?
Singurul om mai sărac decât mine...
şi, de aceea, singurul om în care pot avea încredere.
Demn, de onoare, înţelept.
Ce altceva putem cere unui rege?
Majestate, nu sunt sigur că...
Nu eşti pregătit să mori pentru regele tău?
- Sigur că sunt. - Bine.
Până atunci, trăieşte ca un rege. Aduceţi-o aici.
Sire, ştiţi că nu mă pricep la astfel de jocuri.
Prefă-te că nu e un joc.
Faceţi loc delfinului.
- Mamă? - Nu acum.
Am venit să-l văd pe delfin.
Tu cine eşti?
Sunt...
Majestatea sa, Carol de Valois...
delfinul Franţei.
Văd că eşti un om bun.
Dar nu eşti delfinul.
Îmi pare rău că insist, dar trebuie să-l văd pe delfin.
Nu avem timp de pierdut. Unde este?
Este aici. Găseşte-l singură.
Acum vei vedea cine va fi luat drept rege.
Nu vă temeţi, Majestate.
Nu sunt regele.
Ştiu, nu încă, dar veţi fi curând.
Afară. Afară.
De unde ai ştiut cine sunt?
- Vocile ei, bineînţeles. - l-au spus "El este".
"Cel din colţ, cu nasul mare."
Termină!
Bunul meu delfin...
am un mesaj...
de la Împăratul Cerurilor...
pentru tine.
Numai pentru tine.
Urmează-mă.
Majestate, cred că...
Dragul meu Trémoille, ştiu că pot conta pe tine...
să nu ne deranjeze nimeni.
Trebuie să vorbesc singur cu ea.
Trebuie să vorbească singur cu ea.
Bine.
Aveam cam zece ani.
Era o zi frumoasă de primăvară.
Mergeam spre casă pe o scurtătură, prin pădure...
când a început să bată...
un vânt ciudat.
Era un sunet aşa ciudat, parcă erau cuvinte...
parcă mă chema cineva.
A doua oară s-a întâmplat...
mulţi ani mai târziu.
Mă întorceam de la biserică. când deodată...
acelaşi...
vânt puternic.
Apoi...
a apărut...
o formă...
pe cer.
Forma...
unui...
unui om.
Totul se mişca atât de repede. Atât de repede.
Vântul, norii.
Nu mă puteam mişca, Nu puteam respira.
Eram atât de speriată.
Era...
atât de...
aproape.
Şi atunci am ştiut că eram aleasa lui Dumnezeu.
Dar nu înţelegeam ce vroia El să fac.
Care era misiunea mea? Ce puteam face să-mi ajut ţara?
Dar cum? Nu eram nimic. Decât o biată fată.
Nu ştiam... să lupt în război sau să călăresc.
Aşa că m-am hotărât să aştept...
şi să nu pomenesc de asta nimănui.
Bine ai făcut. Bine ai făcut.
N-am avut mult de aşteptat.
Mergeam la liturghie, cum fac în fiecare zi...
şi acelaşi...
vânt ciudat...
Mi-a devenit totul clar.
Dumnezeu îmi trimisese un mesaj.
Un mesaj pe care să-l transmit.
Care...
Care era mesajul?
A spus...
că trebuie să salvez Frântă de duşmani...
şi să o aduc din nou în mâinile lui Dumnezeu.
Şi mi-a spus că eu...
Ioana...
vă voi conduce la altarul din Reims...
unde veţi fi încoronat...
rege...
al Franţei.
- Sire, sunteţi... - Sunt bine.
Acesta este, de fapt, Jean d'Aulon, prieten devotat şi cel mai bun arcaş.
Ţi-o dau în grijă.
Găseşte-i o locuinţă potrivită aici la castel...
şi păzeşte-o cu viaţa ta.
Sire, nu voi avea nevoie de locuinţă dacă pornim spre Orléans.
Orléans a rezistat timp de şase luni...
câteva zile în plus, nu cred că vor conta prea mult.
Odihneşte-te.
Pune-ţi bagajele aici.
Te rog să-mi accepţi scuzele...
pentru că m-am prefăcut că sunt... ştii tu.
Îmi puteţi da nişte apă?
Apă, da, sigur.
Vrei să-i aduci nişte apă?
- Altceva? - Trebuie să văd un preot.
- Acum? - Da. Nu m-am spovedit azi.
Bine. Raymond, un preot.
Altceva?
Voi avea nevoie şi de un nou cal de luptă...
sabie, armură...
şi un pictor care să-mi facă un drapel.
- Acum? - Mai bine azi decât mâine.
S-ar putea să dureze ceva timp...
dar să văd ce pot face.
O! Şi am nevoie şi de cineva care ştie să scrie şi să citească.
Asta pot face eu.
Am studiat la Universitatea din Paris până la invazia englezilor.
- Credeam că eşti arcaş. - Da, sunt.
Sunt un arcaş care ştie să scrie şi să citească. Cui vrei să-i scrii?
Regelui Angliei.
Vreau să-i dau şansa să plece în pace...
înainte de a ajunge la Orléans.
Eu şi arhiepiscopul abia am început negocierile cu burgunzii.
Dacă îi putem atrage de partea noastră...
Negociaţi, neapărat, dar dintr-o poziţie fermă.
Dacă englezii iau Orléans-ul, nu va mai rămâne nimic de negociat.
Restul tării va fi al lor.
Doamnă, ar fi culmea nebuniei...
să lăsăm această copilă să ne conducă armata...
în numele regelui fără să verificăm adevăratele ei motive.
Majestate, Trémoille are dreptate.
Trebuie să fim absolut siguri că nu e unealta diavolului.
Cum poate fi cineva absolut sigur de ceva?
Uneori intuiţia ne este cel mai bun sfetnic.
Trebuie să ascultăm de Sfânta Biserică înainte de a ne asculta intuiţia.
Stai.
Pretinde că e fecioară.
Ei bine, ăsta e un lucru pe care îl putem verifica...
şi de care ne putem asigura.
Hai să aflăm.
Şi dacă nu este?
Dacă nu este, o omor cu mâna mea.
Nu există nici un semn de desfrâu sau viol.
E neatinsă.
Şi ce anume purta această apariţie?
Nu-mi amintesc.
Apariţia, ţi-a dat ceva?
Un obiect? Un inel, mătănii...
sau orice altceva prin care să putem verifica spusele tale?
Mi-a dat sfaturi bune.
În copilărie, ai avut vreun fel de pregătire militară?
Cunoşti artă luptei cu sabia?
Nu, dar ştiu să mânui băţul.
Ştii ce este un tun de Dijon?
Este o piesă de artilerie.
Cum crezi că vei ridica asediul Orléans-ului...
dacă habar nu ai de artileria modernă?
Drumul până la Orléans e lung şi am căpitani buni alături.
Voi învăţa repede, veţi vedea.
Am vrea să te credem, Ioana, dar ...
dacă Dumnezeu ar fi vrut să te credem...
ne-ar fi trimis un semn prin tine.
Deci poţi face ceva?
Ne poţi arăta ceva?
Un semn care să arate...
că eşti trimisă de Dumnezeu.
Nu am venit aici să fac scamatorii.
Sunteţi mult mai inteligenţi ca mine.
Eu nu ştiu nici să deosebesc "A" de "B".
Dar ştiu un lucru.
În timp ce poporul francez zace în sânge...
dumneavoastră staţi îmbrăcaţi frumos...
şi încercaţi să mă înşelaţi...
nu faceţi decât să vă înşelaţi singuri.
Spuneţi că sunteţi servitorii lui Dumnezeu...
şi totuşi nu vedeţi că mâna Lui m-a călăuzit cât am străbătut...
5OO de leghe de ţinut vrăşmaş pentru a vă aduce ajutorul Său.
Nu ajunge dovada asta?
Sau mai aveţi nevoie şi de alte semne?
Daţi-mi o armată.
Duceţi-mă la Orléans.
Şi acolo veţi vedea semnul pentru care am fost trimisă.
Dunois.
- Ce? - Una mare, direct către noi.
Pe ce parte?
Partea dinspre fereastră.
Ce e?
În sfârşit veşti minunate.
O trimite la noi. Slavă Domnului. Suntem salvaţi.
Este... E minunat.
Calmează-te, Xaintrailles. Până la urmă cine şi ce a făcut?
Delfinul. Ne trimite mâncare şi provizii şi o armată...
condusă de Ioana, fecioară din Lorena.
Nu e minunat?
Ba da, un miracol.
Nu-mi vine să cred că trimit o femeie.
Mă întreb ce culoare are rochia pe care o poartă.
Albastră.
Cu o fundă albastră în păr, ca să-l lege pe Talbot.
Ştie cineva, dacă măcar ştie să călărească?
Ştie.
Aţi fost trimişi de Lordul Dunois?
Da.
- Unde sunt englezii? - Peste tot. Unde e mâncarea?
Soseşte. Eu am luat-o înainte.
Am un mesaj pentru căpitanul armatei engleze.
- Îl cheamă Talbot. - Ştiu.
- Mă poţi duce la el? - E de cealaltă parte a râului.
Deci cine a dat ordin să fiu adusă de partea asta a râului?
Hei, prietene! Mă bucur să-ţi văd din nou mutra nesuferită.
- La Hire, te previn! Nu înjura! - Scuză-mă, Ioana.
Să ţi-l prezint pe fratele vitreg al regelui, perseverentul Lord Dunois.
Lord Dunois, mă puteţi conduce de cealaltă parte a râului?
Stai, aşteaptă!
Bine! Du-te acum, dacă vrei! Dar fără mine!
Poate că ai o datorie faţă de D-zeu, dar eu am o datorie faţă de oamenii mei.
Şi oamenii mei mor de foame.
Chiar acum voi duce mâncarea înapoi în oraş.
Şi dacă te poţi calmă şi mă poţi lăsa să te însoţesc la Orléans...
voi fi onorat să-ţi urez bun venit.
Iisuse Cristoase.
Nenorociţii de englezi vor plăti pentru asta.
Da, vor plăti şi tu la fel, dacă mai înjuri.
Veniţi. Vă urez bucuros bun venit în taverna mea.
Poftiţi, intraţi.
La Hire, Gilles, să vă arăt ceva.
Tourelles e aici în apropiere. Râul traversează aici.
Calmează-te. Nu-i poţi învinovăţi pe oamenii aceia.
De săptămâni întregi tot aud despre tine.
Nu e nimic de auzit! De ce nu?
Pentru că nu am făcut nimic! Şi de ce nu?
Pentru că niciunul din voi nu vrea să mă asculte!
De ce nu ni te alături?
Ne pregătim să discutăm campania.
Scuză-mă.
Deci de aici, Talbot şi-a desfăşurat forţele...
între aceste forturi.
Dar în ultimele zile se pare, după spusele iscoadelor noastre...
că au fost desfăşurate nişte trupe la fortul ăsta de aici.
Dar grămada asta uriaşă de aici de jos, ce e?
Este Tourelles. Englezii plănuiau...
să lanseze un atac de aici, dar apoi am distrus noi podul...
- Eu am făcut-o. - Da.
Ceea ce ar trebui să-i potolească un timp.
Acum, bănuiala mea e...
că atacul va veni dinspre St. Loup, de aici.
Şi Ioana ce gândeşte?
Eu nu gândesc. Las asta în seama lui Dumnezeu.
Eu nu reprezint nimic în toate astea. Sunt doar un mesager.
Deci...
care e mesajul?
Le dăm englezilor...
o ultimă şansă să plece acasă în pace.
Şi dacă refuză?
Dacă refuză...
trecem din nou râul...
şi atacăm aici...
la Tourelles.
Nu are nici un sens. Tourelles este practic de nepătruns.
Dacă noi suntem de cealaltă parte a râului, atacând Tourelles...
ce-l poate opri pe Talbot să atace oraşul dinspre nord?
- Dumnezeu. - Dumnezeu, desigur.
Uitasem de El.
Îmi pare foarte rău de tine, că râzi acum...
dar până mâine seară, unii din voi veţi fi morţi.
Cu tot respectul, nu putem ataca Tourelles pur şi simplu.
- E o problemă foarte complicată. - Ce este aşa complicat?
Nu trebuie decât să faci ce ţi se spune. Ce poate fi mai simplu de atât?
Eu sunt toba...
pe care îşi bate Dumnezeu mesajul.
Îl bate atât de tare, că-mi sparge urechile!
Trebuie să înţelegi, că nu ne e uşor.
Adică, mândria noastră să fie uzurpată brusc de...
Ei bine, cu tot respectul, de...
de o fetişcană.
Deci asta e.
Pentru tine, sunt doar o fetişcană.
Pune-te în locul meu o clipă. Cum te-ai simţi în locul meu?
Ştiind ce ştiu eu...
o recunoştinţă extraordinară.
O fată grozavă, nu?
Te-am prevenit.
Îmi place mult când se aprinde cu-adevărat focul din ea.
Şi mie.
Bună ziua, prieteni!
Ce călătorie.
Dar am ajuns...
Iată-ne din nou împreună. Hai să ne distrăm puţin.
Bine. Voi arăta ca un bărbat.
Încetează!
Cum îndrăzneşti să mă opreşti să îndeplinesc voinţa Domnului!
Nu ţi-a spus să-ţi tai părul!
Cum îndrăzneşti să-mi spui tu ce îmi spune El să fac!
Nu contează! Dar din moment ce El nu va coborî pe pământ să ţi-l taie...
Cel puţin lasă pe cineva să ţi-l taie ca lumea!
Raymond, adă foarfeca.
Louis, adă oglinda.
Nu te mai înfuria aşa din orice. Calmează-te.
Eu sunt calmă! Dumnezeu e cel supărat.
Trebuie să trimit o scrisoare acum.
Bine.
"Către Regele Henric al Angliei...
şi către domnia voastră, Ducele de Bedford...
care vă proclamaţi singur regentul Franţei...
Ascultaţi de Împăratul Cerurilor şi renunţaţi la asediu.
Înapoiaţi cheile celorlalte oraşe luate...
şi întoarceţi-vă acasă, în insula voastră.
Pe Domnia Voastră, Lord Talbot...
vă implor cu toată umilinţa de care sunt în stare...
de dragul vieţilor soldatilor domniei voastre...
să nu vă distrugeţi singur.
Predaţi-vă mie, fecioară Ioana, trimisă aici de Dumnezeu."
Un mesaj!
"Dar dacă nu luaţi în seamă avertismentul meu...
atunci vom înălta un asemenea strigăt de luptă...
cum nu s-a mai auzit în Franţa de o mie de ani."
Sire, un mesaj.
"Aceasta este a treia şi ultima dată când vă scriu.
Dacă mai sunteţi aici Ja prânz, vă previn...
că veţi avea de-a face cu mine, spre distrugerea domniei voastre.
Vă rog să-mi daţi grabnic răspuns."
Du-te naibii!
Ce au spus?
Au spus că o să se mai gândească.
Bine.
Să fiu sincer, nu cred că vor pleca mâine.
Abia aştept ziua de mâine.
Se vărsa sânge francez.
Treziţi-vă! Repede!
Au început bătălia fără mine.
Avem o bătălie de dat şi un război de câştigat.
Fir-ar să fie.
Sună retragerea!
Drapelul meu. Drapelul meu!
Deschide poarta!
Ce s-a întâmplat? Cine a dat ordin de atac?
Dumnezeu ştie. A fost o idee proastă.
Au fost spovediţi oamenii? Unde sunt preoţii?
Nu i-am luat. Am vrut să atacăm prin surprindere.
Dunois, tu ai dat ordin de atac?
- Răspunde-mi! - Putem discuta mai târziu?
Mai bine mai devreme decât mai târziu.
Stai!
O să fii omorâtă!
După mine!
Urmaţi-mă şi vă voi aduce victoria!
Ridicaţi-l!
Ridicaţi podul!
Către pod!
- Ce face? - Către pod!
- Podul e ridicat. - Nu pentru mult timp.
Să mergem!
E a mea.
E o mare victorie... îţi aparţine...
dar trebuie să continuăm şi să-i urmărim pe englezi...
înapoi, până în tabăra lui Talbot, dacă nu cumva ai tu vreo idee mai bună.
Mai întâi găsim cea mai mare armată pe care o putem găsi.
- Apoi ne întoarcem la Orléans. - Podul a fost doborât.
- Englezii îl reconstruiesc. - De unde ştii tu?
Tu ai vorbit cu sfetnicul tău, eu cu al meu.
Haideţi! Grăbiţi-vă!
Aveţi grijă de puiul meu.
- Ăsta e Tourelles. - Minunat.
Căpitane!
Se pare că târfuliţa franţuzoaică vine să ne facă o vizită.
Să-l anunţ pe Glasdale.
Să punem caii acolo.
Părinţilor, binecuvântaţi-i.
- Vă rog, binecuvântaţi-i pe toţi. - O vom face.
Să plănuim acest atac ceva mai atent decât pe cel de dimineaţă.
Bună idee.
Sire.
Avem oaspeţi.
Glasdale!
Mă auzi?
Tu, care mă numeşti târfă...
Îmi e milă de tine, de sufletul tău...
şi de sufletele oamenilor tăi!
Supune-te! Supune-te acum în faţa Împăratului Cerurilor!!
Sau întoarce-te pe insula ta!
Şi tu întoarce-te la cocina ta!
Puneţi oameni pe ziduri.
În dimineaţa asta...
Dumnezeu ne-a dăruit o mare victorie.
Dar nici nu se compară cu ce se pregăteşte să ne dăruiască acum.
Ştiu că toţi sunteţi obosiţi şi flămânzi...
dar vă jur...
că chiar dacă englezii s-ar agăţa cu degetele de nori...
tot i-am trage jos, înainte de căderea nopţii.
Acum...
toţi cei care mă iubesc...
să mă urmeze!
După mine!
Ce spuneai?
Veniţi!
- Eu o iau la dreapta. - lar eu la stânga!
Haideţi!
Aduceţi blestematul ăla de cazan cu ulei aici sus, acum!
Mişcaţi porcăria aia!
Haideţi! Mişcaţi-o mai repede!
Eşti frumoasă.
Să vedem dacă eşti şi puternică.
- Fă ceva! - Ce anume?
Orice! Fă ceva!
Şi foc!
Foc!
Ce naiba!
Prea sus. Reîncărcaţi!
- Ieşi de acolo! - Unde sunt oamenii?
Ai să mori! Pleacă de-aici!
Hai, luptă!
Hai! Hai, luptă!
Aduceţi tunul!
Ieşi!
O iau pe-o parte!
- O să mori ! - Lasă-mă în pace!
Grăbeşte-te! Haide! Vino!
Da!
Hei, tocmai mi-ai omorât femeia! Căpitane!
Du-te naibii.
Chemaţi doctorul! Doctorul!
La naiba!
Louis, găseşte doctorul.
Trebuie să scoatem săgeata.
O să sângereze până o să moară.
Trebuie să o putem ajuta cumva, pentru numele lui Dumnezeu.
- Da, vă puteţi ruga. - Bună idee.
Jur că nu voi mai înjura niciodată în viaţa mea...
dacă îi salvezi viaţa, Doamne.
Dar Te previn, că dacă o laşi să moară...
atunci eşti cel mai mare...
- Nu înjura. - M-a auzit.
De ce...
De ce nu luptaţi?
Ai fost grav rănită.
- Nu e nimic. E... - E o săgeată.
Şi e înfiptă adânc.
Trebuie să stai liniştită până soseşte doctorul.
Doctorii sunt o pierdere de timp. Mai bine încerci cu talismanul ăsta.
Mi-a salvat viaţa la Agincourt.
Prefer să mor, decât să folosesc vrăjitorii.
O să mori dacă săgeata asta mai stă mult timp înfiptă în tine.
Ei bine, cel puţin n-o să ne mai supere.
Acum să mergem la luptă!
Vă rog!
E nebună.
Trebuie să stai liniştită. Trebuie să te odihneşti.
Mă voi odihni.
Dar trebuie...
să-mi promiţi...
că vă veţi întoarce la luptă.
Promit.
Grăbiţi-vă!
Repede! Faceţi ceva!
Doarme.
Ce?
Vino prin spate! De ce fugi?
- Ioana trăieşte. - Bine.
- Trebuie să continuăm atacul. - Sună retragerea.
- I-am promis că vom continua lupta. - Eu n-am promis nimic.
- Sună retragerea pentru seara asta. - Nu, ăsta a fost ordinul ei.
M-am săturat să primesc ordine de la ea!
A jurat că-i va înfrânge pe englezi înainte de căderea nopţii!
Când colo, se duce şi face pe nebună şi aproape că se lasă omorâtă!
Uite! Uite în ce prostie ne-am băgat!
E prostia ei, nu a mea!
Situaţia e mai proastă decât dacă nu ar fi venit deloc.
Acum fă ce ce-ţi spun şi sună retragerea!
Unde te duci? Hei, întoarce-te!
Întoarceţi-vă la luptă!
- Ce faci? - Un mesaj pentru englezi.
Deci ce spun oamenii tăi?
E un dar de la Dumnezeu.
Unii spun chiar că e o sfântă.
- Aş urma-o bucuros până în iad. - Ai merge până acolo, dacă ţi-ar cere?
Sigur că da. Am mai fost acolo.
Un lucru nu prea înţeleg.
Ne-a fost trimisă de Dumnezeu.
De ce a permis El să fie rănită aşa de rău?
Poate că adevărata întrebare este: e într-adevăr trimisă lui Dumnezeu?
Cine ştie?
Dumnezeu ştie.
O! O femeie cu sabie.
M-ai jignit.
Francezilor!
Ce s-a întâmplat cu îngerul vostru nepreţuit?
Ei? Francezilor! Francezilor!
Vă spun eu ce s-a întâmplat!
Am trimis căţeaua înapoi în iad...
ca să se culce cu diavolul!
Ce-o să faceţi acum, francezilor?
De ce nu ieşiţi la luptă? Haideţi!
Ieşiţi! Bastarzilor, treziţi-vă!
Sau sunteţi ocupaţi cu rugăciunile...
ca să o reînviaţi pe vrăjitoarea voastră blestemată?
Mă auziţi?
Te aud eu!
Sunt în viată!
Să te ierte Dumnezeu pentru blasfemie...
căci eu nu te voi ierta niciodată.
Niciodată!
Ce faci? Ai nevoie de odihnă.
Trebuie să trezim soldaţii, acum!
Bunii mei soldaţi, treziţi-vă!
La arme! La arme!
Treziţi-vă! Treziţi-vă! Trebuie să luptăm!
Bunii mei soldaţi, bătălia a început!
Treziţi-vă! A sosit ceasul!
A început bătălia!
- La arme! - Da?
Soldaţii mei, avem nevoie să ridicăm acest turn, acum!
Trageţi!
- Ce se întâmplă? - Luăm înapoi Tourelles.
Pregătiţi-vă!
Trezeşte-l pe Glasdale.
- Ce faci? - Îi trimit un mesaj lui Glasdale.
- Cu asta? - Da.
Dar e invers.
Ascultă, ştiu ce fac, aşa că...
pune mâna şi ajută, sau du-te înapoi la culcare.
Îi trimit şi eu un mesaj lui Glasdale.
Alteţă?
Ce e?
Vrăjitoarea franţuzoaică, s-a întors din morţi.
Grăbiţi-vă!
Nu crezi că ar trebui să ne mai gândim puţin?
Mai bine mai devreme decât mai târziu.
La arme! La arme!
Bună dimineaţa.
Asta.
De-a ce naiba se joacă?
Nu ştiu! Întrebarea e, ce va face acum?
Cum putem plănui ceva, dacă nu se consultă cu noi?
- Dar noi ne-am consultat cu ea ieri? -. Nu începe iar.
- Şi tu ai fost de acord să atacăm ieri. - Da, dar asta nu contează.
- De ce? - Pentru că eu sunt mereu gata de atac.
La arme!
Căţea nebună.
Nici măcar nu ştie cum să-l folosească.
O, Doamne!
- Fir-ar să fie! Închideţi uşile! - Inchideţi uşile!
- Deschideţi uşa! - Încărcaţi catapulta!
Trageţi!
Şi trageţi!
Haideţi! Grăbiţi-vă!
Haideţi!
Nu aşteptaţi miracole. Staţi aici.
Târfă de franţuzoaică! Veniţi să mă prindeţi!
Ce mai aşteptaţi?
Da? Oh, Ioana!
Găseşte-ţi arcaşii şi dă foc uşii de acolo!
Imediat!
Împingeţi!
Pregătiţi poarta! Haideţi!
În poziţie!
Foc!
Apă!
Trageţi!
O, Doamne!
Omorâţi-o.
Fir-ar să fie. Reîncărcaţi!
Mai mulţi arcaşi!
"Bună ziua".
Perfect.
Mai mulţi arcaşi!
Ajutaţi-mă!
Adună-ţi oamenii! Vom încărca ăsta ca pe un berbec de atac!
Am făcut-o deja.
- Ce? - Nimic.
Ajută-mă cu oamenii ăştia, te rog.
Da.
Cum ordonaţi.
Stai. Ce faci?
Vom deschide uşa aceea. Nu asta vrei?
Dă-te la o parte din calea mea!
Umpleţi cazanul!
Blestemaţii de francezi! Ce naiba ştii despre mine?
Reîncărcaţi. Reîncărcaţi!
Umple blestematul de cazan! Ce mai aştepţi?
Mai mulţi oameni! Mai mulţi oameni!
Gata!
Turnaţi uleiul! Turnaţi uleiul!
Ce faci, Ioana?
Mă joc.
Ce-mi faci, Ioana?
Mă auzi?
Eşti bine?
Mă auzi? Calmează-te.
S-a sfârşit.
Am câştigat.
- Am câştigat? - Da.
Căţea nenorocită.
Prietene! Soldate! În braţele mele.
- Am câştigat? - Am câştigat?
Nu. Nu, Ioana. Un cuvânt atât de mic nu e destul.
Asta e victoria!
Asta e gloria!
Ce se întâmplă?
Asta e gloria?
Nu contează.
Nu se poate.
Nu e posibil.
Pari dezamăgită. Nu asta ai vrut?
Nu, nu aşa.
De săptămâni de zile ceri asta.
Acum ai obţinut-o.
- Ce faci? - Nimic.
Îi iau dinţii.
Dar nu poţi omorî un om pentru dinţi.
De ce nu? Are dinţi buni.
Pentru că... Pentru că nu poţi!
Şi toţi ăştia?
E altceva.
Adică, luptăm pentru o cauză.
Eu nu. E prizonierul meu...
Pot să-i iau dinţii, dacă vreau.
Nu, nu poţi! Încetează!
Uite, ia asta!
E al meu acum. Poftim.
Pleacă.
Bravo. Şi ceilalţi prizonieri?
- Le dăm drumul şi lor? - Nu ştiu.
Poate.
Trebuie să ne spovedim. Trebuie să ne spovedim.
Vă rog, trebuie să ne spovedim. Toţi.
Ştiu că nu e ăsta obiceiul...
dar...
Totul o să fie bine. El ne va spovedi.
Îngenunchiaţi. Îngenunchiaţi.
Alençon aduce veşti proaste.
Mii de englezi se aşează în formaţie de cealaltă parte a râului.
Cred că ar trebui să ne numărăm oamenii şi să ne pregătim.
Să mergem.
Mă duc eu.
Singură.
Am un mesaj pentru Regele Henric!
E un mesaj de la Dumnezeu!
Plecaţi acasă!
Plecaţi acum, în pace!
Dacă nu plecaţi acum, veţi fi îngropaţi pe acest câmp!
Am văzut destul sânge!
Dar dacă vreţi şi mai mult...
nu vă pot opri!
Pot doar să vă previn că va fi sângele vostru...
nu al nostru!
Aştept răspunsul vostru.
Nu aşteptaţi miracole. Pregătiţi-vă de atac.
Vă rog.
Alteţă...
vă rog.
Asta numesc eu un adevărat miracol.
A fost singură, pe calul ei alb...
în faţa întregii armate engleze şi i-a alungat...
iar acum Orléans e eliberat.
"Anglia"!
Am pierdut Orléans-ul.
Vreau fata aia.
O vreau arsă.
"Reims"
Pot vorbi cu croitoreasa? E prea strâmtă. Nu pot respira.
Asta vrea să fie coroana? Nu ai ceva mai regesc?
Englezii au luat-o pe cea adevărată.
A fost plină de noroi atâta timp, că am şi uitat ce bine arată curată.
Dar ţi-ai amintit să cureţi şi ce e înăuntru?
Am cerut o încoronare grandioasă şi asta îmi oferiţi?
O să fie un eşec total!
Mi-aţi dat trei zile să o pregătesc. Încoronarea tatălui dvs. a durat 3 luni.
Are dreptate. Ar trebui să cerem o prelungire.
Nu e timp. Nu putem amâna ceremonia.
Nu se ştie când se pot întoarce englezii.
Să vină. Să vadă cine este adevăratul Rege al Franţei.
Nenorociţii ăştia de englezi. Ar trebui să facem asta la Paris, la Notre Dame.
Este mult mai renumită şi de două ori mai mare.
Sfinţenia locului contează, nu dimensiunea. Nu-i aşa, Preasfinţie?
Da, doamnă. Adevăraţii regi ai Franţei trebuie unşi...
în marea noastră catedrală din Reims cu uleiul sfânt al lui Clovis.
Preasfinţia ta! Nu-l putem unge.
- Ce vrei să spui? - Uleiul sfânt al lui Clovis a dispărut.
A dispărut? E imposibil.
E un ulei magic. Miraculos. Nu se termină niciodată.
- Uită-te şi tu. - E vreo problemă?
Nu înţeleg.
Uleiul lui Clovis. Era plin ultima dată când l-am văzut.
- Şi când a fost asta? - La încoronarea Regelui Carol al VI-lea.
Acum treizeci de ani? Şi te miri că a dispărut?
Dar nu înţelegi?
Nu este un ulei obişnuit. Este un ulei miraculos.
A fost adus de un porumbel alb din cer...
pentru a-l încorona pe Regele Clovis chiar în această catedrală.
- Ce faci? - Fac un miracol.
Cu acest ulei sfânt, binecuvântat de mâna lui Dumnezeu, Tatăl Atotputernic...
te ungem pe tine, Carol Valois...
pentru a fi stăpân suveran şi rege al acestui mare regat al Franţei...
fiind dator să aperi credinţa Sfintei Biserici...
cât vei trăi.
Amin.
Trăiască Regele!
- Ioana, eşti bine? - Da, sunt bine.
- De ce te uiţi la mine? - Ai o săgeată în picior.
Aşa este.
Dar asta nu te împiedică să urci!
Ei bine, urcă! Hai! Înainte!
Scoate-mi săgeată din picior.
"Zidurile Parisului"
Atenţie!
- Fii atent! - Ioana, oamenii sunt epuizaţi.
Ştiu, dar şi duşmanul e. Se retrag. Parisul e al nostru.
Ioana, nu suntem destui.
Atunci adă întăririle.
Întăririle? De unde?
Din spatele nostru.
Dunois cu încă 10.000 de oameni.
- Ioana, priveşte în spatele tău. - Nu privi în spate, doar în faţă.
Ştii să numeri?
Sigur că da! Atunci adu-i aici!
Ioana, aici nu sunt 10.000!
Sunt 100...
de soldaţi loiali, dar foarte obosiţi!
Dar unde e Dunois?
Şi unde sunt oamenii pe care mi i-a promis regele?
Nu i-a trimis! Nu înţelegi?
Nu mai vrea războiul ăsta.
A obţinut coroana acum. Asta-i tot ce şi-a dorit.
Dar vocile mele mi-au promis.
La naiba cu vocile tale!
E timpul să accepţi realitatea!
Nu avem ce căuta aici!
Nici unul dintre noi!
Nici măcar tu.
Nu mai crezi în mine?
Ioana, sigur că mai credem încă în tine.
Dacă ar fi după mine, i-aş urmări pe nenorociţii de englezi până în ocean.
Dar nu mai depinde de noi.
Depinde de rege.
Ar trebui să te întorci acasă, Ioana.
Nu ne putem permite să plătim o armată atât de mare cât ne cere ea.
Fata e nebună.
Victoria ei la Orléans a fost un miracol.
Dar nu putem aştepta un miracol, când construim viitorul Franţei.
Parisul a fost un dezastru.
Dumnezeu nu a fost alături de ea atunci.
Dacă Dumnezeu o părăseşte, ce crezi că ar trebui să facem?
De ce m-ai trădat? Parisul era al nostru. Îmi trebuiau câteva sute de oameni.
De ce mi-ai luat înapoi armata pe care mi-ai dat-o??
- Ţi-am dat-o? N-aş spune chiar aşa. - Dar cum ai spune?
Îţi suntem, bineînţeles, extrem de recunoscători...
pentru eforturile tale...
dar sarcina ta e îndeplinită acum.
Acum e vremea negocierilor.
Nu se poate obţine pace cu englezii decât prin vârful lancei.
De ce eşti aşa de însetată de sânge? Îţi place sângele?
Diplomaţia e o cale mult mai civilizată...
mai sigură şi mai ieftină.
Am scrisori aici de la oraşele asediate, unde oamenii voştri mor de foame...
rugându-l pe Dumnezeu în genunchi să-i ajute.
Eu sunt răspunsul la rugăciunile lor. Şi tu vrei să mă opreşti?
Franţa nu îţi aparţine, Carol.
Îi aparţine lui Dumnezeu.
Dacă s-ar întoarce odată acasă.
Şi ce să fac acum?
- Ce spun vocile tale? - Nu mi-au mai vorbit de săptămâni...
. De la încoronare.
Nici un semn. Nimic.
Poate că tăcerea lor e un semn.
- Poate e un semn să te întorci acasă. - Nu.
Încă nu e momentul. Misiunea mea încă nu s-a terminat.
- Mai am multe de făcut. - Dar cum ştii...
că aceste voci...
nu sunt de fapt tot tu?
Ei bine, sunt eu. Aşa îmi vorbeşte Dumnezeu.
Ai putea şi tu să le auzi, dacă ai ascultă destul de atent.
Faci ca totul să pară atât de simplu.
Deci nici măcar tu nu mai crezi în mine.
Ioana, cred în tine mai mult ca oricine.
Aş vrea doar...
să te pot ajuta.
Ai putea face ceva, dacă vrei să mă ajuţi.
Spune-mi.
Spune-i regelui să-mi dea înapoi armata pe care mi-a dat-o.
Trebuie s-o oprim, Majestate.
Dacă strânge o armată şi îi atacă pe burgunzi...
luni de negocieri vor fi în zadar.
Ioana a făcut atât de multe pentru noi.
Te asigur că fecioară nu are un admirator mai mare decât mine.
Indiferent de sentimentele noastre, nu o putem lăsa să ducă...
propriul ei război.
De dragul regatului, trebuie să o opriţi să meargă în Compiegne.
Nu o pot opri.
Dacă nu o opriţi, sunt sigur că burgunzii vor fi încântaţi să o facă.
Dacă o capturează la Compiegne...
Nu poate da nimeni vina pe noi.
Dar poate părea că am trădat-o.
- Nu, niciodată. - Doamne, nu.
Nu îţi face griji, Carol.
Dacă Dumnezeu e încă alături de ea, va fi victorioasă.
Dar armata ei e mult mai mică.
Atunci credinţa ei va trebui să fie mai mare.
- Ce faceţi? Deschideţi poarta. - Nu pot risca siguranţa oraşului meu.
la drapelul meu!
Majestate.
Nu îmi vine să cred.
Viziunea ta romantică despre moarte cu iarba crescând pretutindeni.
Trebuie să recunosc, că ai multă imaginaţie.
Dar poate nu destulă.
Moartea e mult mai simplă.
După câteva luni, devine mai interesant.
Apoi, după un an, devine în sfârşit...
romantic.
Cine eşti?
Nu îţi place mutra mea?
Poate o preferi pe asta.
Prea tânără poate.
Dar asta?
Mai bine? Dar incompletă.
Piei din ochii mei, Satană.
Cine eşti tu de crezi că poţi deosebi binele de rău?
Eşti Dumnezeu?
Sunt doar un mesager.
El are nevoie de mine.
Cum îţi poţi imagina că Dumnezeu, creatorul cerului şi al pământului...
sursa a tot ce e viu...
ar putea avea nevoie de tine?
Nu ştiu.
Nu crezi că El e destul de mare pentru a-şi trimite singur mesajele?
Ce vrei de la mine?
Nimic. Am venit să te eliberez.
Am spus să zâmbeşti. Ai vizitatori.
Ducele de Burgundia.
Deci iat-o pe faimoasa Ioana...
salvatoarea Orléans-ului, teroarea englezilor.
Regele meu va plăti orice răscumpărare îi ceri.
Regele tău? Da, sigur.
Cu ce îmi va plăti? Cu vaci? Cu pui?
Prefer aurul, iar englezii au destul.
Mă întreb cât vor plăti să pună mâna pe vrăjitoarea din Orléans.
Englezii sunt atât de aroganţi că nu pot accepta să fie înfrânţi de o ţărăncuţă.
Trebuie să fi fost opera diavolului.
Dumnezeu i-a înfrânt pe englezi.
Şi Dumnezeu a permis să fii prinsă?
Eu personal nu cred în Dumnezeu.
Nu cred nici în diavol.
Din cauza asta nu sunt niciodată dezamăgit.
Vinde-o.
Pentru a plăti răscumpărarea Ioanei.
Căpitanii au dat ce-au putut, ca şi cetăţenii Orléans-ului.
E foarte generos din partea ta. Cât?
- Zece mii de coroane de aur. - Zece mii?
E foarte mult.
Preasfinţia voastră, vă dau în sarcină această negociere delicată.
Pregăteşte-te. Pleci.
Cine eşti?
Pierre Cauchon, episcop de Beauvais.
Fiindcă ai fost capturată în dioceza mea îmi revine datoria de a conduce judecata.
Judecata? Ce judecată?
Judecata ta, Ioana, eşti acuzată de erezie.
Dar regele meu...
nu mi-a plătit răscumpărarea?
Se pare că englezii te doresc mai mult decât francezii.
- Englezii? - Da.
Ei ţi-au plătit răscumpărarea.
Mâine vei fi transferată la marele castel de la Rouen.
"Rouen"
Regele nostru serenisim şi creştin, Henric al VI-lea, rege al Angliei...
şi Franţei ne-a încredinţat această fată, acuzată de fapte eretice...
ca să fie judecată pentru erezie.
la în mână Sfânta Scriptură...
şi jură că vei spune adevărul în tot ce vei fi întrebată.
Nu ştiu ce mă veţi întreba. Poate sunt întrebări la care nu vreau să răspund.
Vei jură să spui adevărul despre tot ce eşti întrebată.
Voi spune de bună voie adevărul despre toate lucrurile lumeşti.
Dar despre revelaţiile mele, nu am spus nimănui decât regelui meu...
Carol al VII-lea, singurul şi unicul rege al Franţei.
Trebuie să depui jurământ. Nici măcar un rege nu ar refuza...
să depună jurământ într-o problemă de credinţă.
Vă voi spune tot ce îmi este permis să vă spun.
Cât despre restul...
chiar dacă m-aţi ameninţa cu tăierea capului, tot nu v-aş spune.
Începe prin a ne spune numele tău, dacă ai voie să ni-l spui.
Mă cheamă Ioana.
Mi-a fost luată cruciuliţa. Mi-o puteţi da înapoi?
Te rog să cooperezi întâi.
Unde te-ai născut?
Într-un sat numit Domremy.
Câţi ani ai?
Nouăsprezece sau cam aşa ceva.
Ai fost botezată?
- Da. - Spune Tatăl Nostru.
Numai dacă mă spovediţi.
Ascultă-mă cu atenţie.
Suntem oameni ai bisericii...
şi ne străduim sincer să-ţi salvăm trupul şi sufletul...
în numele bisericii noastre, care îi primeşte mereu cu braţele deschise...
pe cei care se întorc la ea. Dar nu te putem ajuta...
dacă nu te supui judecăţii şi autorităţii noastre luminate.
Ţine seama de această mustrare prietenească...
căci dacă continui să refuzi ajutorul nostru...
nu vom avea de ales decât să te abandonăm puterilor laice.
Şi cred că ştii foarte bine ce pedeapsă ce te-ar aştepta.
Acum...
vrei să ne spui Tatăl Nostru?
Numai dacă îmi ascultaţi spovedania.
Fii atentă. Nu îţi e de nici un ajutor să refuzi să te supui judecăţii noastre.
Voi...
cei care pretindeţi că sunteţi judecătorii mei, fiţi atenţi!
Pentru că într-o bună zi veţi da şi voi socoteală.
Paznici, luaţi prizonieră!
- Linişte! - Vrăjitoareo!
Linişte! Goliţi sala!
Pe viitor vom conduce cercetările în secret, departe de presiunea publică.
Lasă-i pe englezi să o ardă, dacă vor. De ce trebuie să ne implice pe noi?
Pentru că e datoria noastră să eliminăm erezia de pretutindeni.
Părinte Vincente.
Eşti cel mai venerabil dintre noi. Ce crezi?
Cred că această judecată e o mascaradă...
şi nu mai vreau să iau parte la ea.
Accept să fiu judecătorul ei, dar nu călăul ei.
Asta încerc să obţin.
Verdictul vine după judecată, Cauchon. Nu înainte.
Mă întorc la Roma...
să îi dau raportul Sfântului Părinte, Papa.
E ridicol. Acum eu sunt cel care este judecat.
- Arestaţi-l. - Ce faci?
Acesta este un tribunal ecleziastic. Nu ai dreptul să faci asta.
Acesta e teritoriu englez.
Am dreptul să fac orice.
E clar?
Tatăl nostru care eşti în ceruri...
Vie împărăţia ta...
Iartă-ne pe noi... Iartă-i pe ei...
Iartă-i pe cei care ne iartă. Iartă-i.
De ce ţipai?
Ce cauţi aici? Nu poţi sta aici! Pleacă!
De ce, aştepţi pe altcineva?
Da.
- Pe cine? - Apariţiile mele.
Apariţiile tale.
Te vor vizită aici, înăuntru?
Da, pentru asta mă rog.
Vreau să văd asta. Te deranjează dacă stau aici, de-o parte?
- Nu te voi deranja. - Nu!
Nu, nu poţi! Nu poţi!
- Altfel n-o să vină. - De ce nu?
Pentru că trebuie să fiu singură.
O! Oricum n-o să vină.
- Cum adică n-o să vină? - De ce ar veni?
Pentru că i-am fost totdeauna credincioasă lui Dumnezeu...
şi am urmat toate spusele Lui...
Şi am făcut întotdeauna tot ce mi-a cerut El .
Ţi-a cerut Dumnezeu să faci ceva?
Da, multe lucruri.
Vrei să spui că Dumnezeu a zis...
"Am nevoie de tine, Ioana"?
Dar mi-a trimis semne.
Semne? Ce fel de semne?
Vântul. Vântul.
Vântul.
Şi norii. Vuind.
Norii vuind.
Dansul. Dansul.
Sabia. Sabia care zăcea pe câmp.
Ăsta a fost un semn.
Nu. A fost o sabie pe câmp.
Nu, nu. A fost un semn.
Nu, a fost o sabie pe câmp.
Nu poate ajunge singură acolo. Nu poate.
O sabie nu poate ajunge singură acolo.
Aşa e. Fiecare eveniment are un număr infinit de cauze. De ce să alegi una?
Sunt multe moduri în care o sabie poate ajunge pe câmp.
Pare o explicaţie perfect valabilă, dar ce zici de asta?
Apoi sunt şi alte posibilităţi.
Sau chiar mai repede.
Şi asta fără a lua în considerare inexplicabilul.
Totuşi dintr-un număr infinit de posibilităţi a trebuit să o alegi pe asta.
Nu ai văzut ce era, Ioana.
Ai văzut ce ai vrut tu să vezi.
Vocea care spui că ţi se arată...
este un înger sau un sfânt ori vine de la Dumnezeu?
Nu-ţi mai vorbesc de asta.
Mai mult mă tem să nu-l supăr pe El decât să nu-ţi răspund ţine.
Te temi să nu-l superi pe Dumnezeu spunând adevărul?
Ţi-a interzis Dumnezeu să spui adevărul?
Revelaţiile mele au fost pentru regele Franţei, nu pentru tine.
Când l-ai văzut pe regele tău pentru prima dată...
avea un înger deasupra capului?
Dacă avea, eu nu l-am văzut.
De ce a crezut regele tău în tine fără nici o dovadă?
Întreabă-l pe el.
Cina.
Când ai fost luată prizonieră aveai un cal?
Da, un cal de luptă. Negru.
- Cine ţi-a dat acel cal? - Regele meu.
Câţi cai ţi-a dat?
Cinci armăsari...
şi câţiva căi de povară.
Cât pentru un lord. Ce onoare.
Regele tău ţi-a mai dat bunuri în afară de acei cai?
Dar toate rochiile pe care ţi le-a dat?
Rochii de mătase, nu-i aşa?
Da.
Da, mi-a dat câteva.
Dar n-am avut niciodată timp să le port.
Totuşi, destul de bogată pentru o ţărăncuţă, n-ai zice?
Şi tu arăţi destul de bogat pentru un servitor al lui Dumnezeu, nu-i aşa?
Ai lansat un atac asupra Parisului, nu-i aşa?
Am încercat.
Şi nu ai ordonat cetăţenilor Parisului să predea oraşul...
în numele Împăratului Cerurilor?
Nu, am spus: "Predaţi-vă în numele regelui Franţei."
Nu asta scrie în documente.
Uită-te şi tu.
Nu ştiu să citesc.
Da, am uitat.
Dumnezeu ne-a trimis o ţărancă analfabetă pentru a îndeplini...
o misiune atât de importantă. Crezi că Dzeu a luat o hotărâre bună?
Să încredinţeze unei ţărăncuţe analfabete salvarea Franţei?
Las acest răspuns pe seama lui Dumnezeu.
Fir-ar să fie!
Calmaţi-vă, alteţă. Vă rog.
Cum să mă calmez când mă face de râsul întregii curţi?
Ai văzut cum e. Fata asta are un fel de a se purta...
dar facem progrese zilnice.
Atâta timp cât căţeaua asta e în viaţă, armatele refuză să lupte. Înţelegi?
Au nevoie de dovezi că Dumnezeu e de partea lor.
Nu e misiunea noastră să o ardem. Acesta e prerogativul vostru.
Şi prerogativul nostru e să o găsim vinovată!
Dar nu putem face asta decât dacă recunoaşte blasfemia.
Ce mai aştepţi?
Ai un castel plin de instrumente de tortură. Tortureaz-o pe căţea!
Nu vei scoate nimic de la ea aşa.
Şi apoi...
trebuie să înţelegi că unii din colegii mei se tem.
Se tem? De o fată?
Se tem să nu facă o greşeală.
Şi dacă ea are dreptate.
Dacă a fost trimisă de Dumnezeu.
- Tu de a cui parte eşti, Cauchon? - Sunt de partea Sfintei Biserici.
Ai sabie?
- Am mai multe. - Nu purtai şi un drapel?
Da.
Ce preferi? Drapelul sau sabia?
Preferam de 4O de ori mai mult drapelul.
De ce? Avea vreo valoare sau putere anume?
Doar că...
- Sabia e o armă. - Şi?
Şi eu prefer drapelul meu.
De ce?
Ca să nu omor pe nimeni.
Şi spui că dacă nu ai fi purtat drapelul...
ai fi omorât mai mulţi oameni?
Sigur că nu. Nu am omorât pe nimeni.
Atunci poate tentaţia...
de a omorî ar fi fost mai puternică...
poate prea puternică.
I-am prevenit pe englezi să se întoarcă acasă.
I-am implorat să nu ne forţeze să luptăm. Ei ştiau că eu...
Avem numeroşi martori care pot confirma...
că nu purtai mereu drapelul.
Da, poate.
Uneori purtai doar sabia.
Da. Nu ştiu.
Ai folosit sabia pe care o ţineai în mână?
Da, am folosit-o... Am ridicat-o...
Ai ridicat-o şi ai învârtit-o aşa!
Nu îmi amintesc.
Deci erai pe câmpul de bătaie, cu sabia în mână...
învârtind-o deasupra capului, atacând duşmanul...
strigând la duşman, luptând să-ţi salvezi viaţa...
şi vrei să credem...
că în mijlocul acestei agitaţii...
nu ai omorât niciodată pe nimeni.
Nu. Nu am omorât pe nimeni.
Nu-mi vine să cred că poţi minţi aşa.
Nu mint. Nu mint. Lăsaţi-mă în pace. Nu-mi amintesc.
N-am omorât pe nimeni. Nu-mi amintesc.
Să te ajut să-ţi aminteşti.
Nu vreau să mai aud. Lăsaţi-mă în pace. Nu l-am omorât.
Lăsaţi-mă în pace!
Încetaţi. Încetaţi. Nu-mi amintesc.
Bătăliile erau aşa de confuze. Nu făceam decât să mă apăr cum puteam.
Era atâta praf, fum şi zgomot. Eram atacată din toate părţile.
Aşa că poate m-am apărat.
- Dar numai pentru a mă apăra. - Deci îţi revine memoria.
- Da. - Bine.
Acum spune-mi de a ce a permis Dumnezeu să aibă loc bătăliile?
E atât de puternic. Ai zis...
"El e creatorul cerului şi al pământului, sursa a tot ce viu".
Ar fi putut uşor opri vărsarea de sânge şi suferinţa.
De ce nu a făcut-o...
Nu El e cel care a semănat vărsarea de sânge şi suferinţa?
- Este? - Nu, dar ar fi putut-o opri.
Ce? l-a făcut plăcere... plăcere...
plăcere să vadă cum ne omorâm unii pe alţii în numele Lui?
În numele Lui?
În numele Lui. Noi am luptat şi am omorât în numele Lui.
- Împăratul Cerurilor. - Serios?
Toţi cei care mă iubesc să mă urmeze!
"Toţi cei care mă iubesc să mă urmeze"!
Unde se pomeneşte de Dumnezeu?
Haide, Ioana.
Fii cinstită.
Ai luptat pentru tine însăţi. În numele tău.
Nu!
Mă apărăm cum puteam.
Oricine are dreptul să se apere, nu-i aşa?
Da, aşa e! Să mă fi lăsat omorâtă?
- Da? - Nu. Ai făcut bine.
Aş zice chiar foarte bine.
De fapt...
majoritatea celor pe care i-ai omorât probabil că o meritau, nu crezi?
Niciodată n-am crezut că omorându-ne unii pe alţii vom obţine pacea.
De acord.
Nu se poate obţine pace cu englezii decât prin vârful lancei.
Nu sunt de acord. De ce te răzgândeşti tot timpul?
Tu. De ce...
De ce îmi faci asta?
Îţi face plăcere să mă chinui?
Plăcere. E un cuvânt greu de definit.
Unde se sfârşeşte suferinţa şi începe plăcerea? A ta când a început?
Când ai avut sabia în mână?
Nu mi-a făcut niciodată plăcere...
să fac rău cuiva.
Serios?
Eliberează-mă. Eliberează-mă.
Vei fi eliberată, Ioana.
Vei fi.
Ioana, prietena mea întru Cristos...
noi, judecătorii şi evaluatorii tăi...
dornici să ajungem la un verdict corect şi legal...
am transmis o transcriere a judecăţii tale la Universitatea din Paris...
pentru a le cere părerea.
După o examinare atentă...
savanţii luminaţi au fost de acord cu noi...
că ai comis multe păcate grave.
Te rog acum să asculţi cu multă atenţie...
opinia lor, aşa cum e exprimată în aceste articole.
Articolul Unu.
Ai spus că din porunca lui Dumnezeu ai purtat mereu haine bărbăteşti...
şi că ai purtat părul scurt...
fără nimic care să te deosebească de soldaţii cu care ai luptat.
Nu mă părăsi. Te rog.
Unde eşti?
Unde eşti? Te rog.
Asta vrei?
Vrei să...
ard...
fără să...
fiu spovedită?
În fine, Articolul 12.
Ai spus că nu vrei să te supui...
judecăţii reprezentanţilor bisericii, ci doar lui Dumnezeu.
În privinţa acestui articol, savanţii spun...
că nu recunoşti autoritatea Bisericii.
Că ai făcut greşeli grave în credinţa ta faţă de Dumnezeu...
şi că eşti produsul superstiţiei, că ţi-ai pierdut credinţa...
că invoci demonii, idolatrizezi...
şi eşti eretică.
Din nou te sfătuim, te rugăm şi te încurajăm...
să te lepezi şi să te dezici de credinţele tale greşite...
semnând acest act de abjurare.
Te rog.
Dacă Biserica...
vrea să spun...
că viziunile mele sunt rele...
atunci nu cred în această Biserică.
Fă-ţi datoria.
Stai.
Ioana, te implor, semnează.
Pentru Dumnezeu, nu înţelegi? Încerc să te salvez.
Vreau să fiu spovedită.
Semnează asta şi te voi spovedi chiar eu, dacă vrei.
Şi pot...
pot să merg la liturghie?
De câte ori vrei.
Acum, pentru numele lui Dumnezeu, semnează.
Semnează, Ioana, şi vei scăpa de lanţuri.
De foc, Ioana.
Mulţumesc.
Ştii ce ai semnat?
Anularea existenţei Lui.
- Nu am vrut s-o fac. - Pentru tine, El e o minciună.
O iluzie.
Nu, nu.
Mi-a spus că voi fi spovedită.
În final, tu l-ai abandonat pe El.
- Poţi să mi-o dai înapoi, te rog? - Nu ai ce regreta.
Dă-mi-o înapoi!
- Dă-o înapoi! - Luaţi-o!
Faceţi-o să tacă!
Uite, a abjurat.
Şi noi acceptăm pocăinţa ei...
căci biserica îi primeşte mereu cu braţele deschise pe cei ce se întorc la ea.
Acum este martira voastră, nu a noastră.
Te rog!
Destul.
Uite.
Dacă vrei să te îmbraci, încearcă astea.
Preasfinţia voastră.
Veniţi să vedeţi.
Uitaţi-vă.
Vedeţi? Iar e îmbrăcată în haine bărbăteşti.
Impresionanta ei căinţă nu a durat prea mult, nu-i aşa?
Episcopul de Senlis trecea pe aici şi a putut vedea recăderea ei.
Şi prin ce miracol au ajuns hainele astea aici?
Nici un miracol, dragă Cauchon.
O vrăjitorie.
Fata asta e vrăjitoare şi mâine va arde pe rug pentru asta.
Dă ordin să se pregătească rugul în piaţa mare.
Ioana nu înţeleg. De ce ai făcut-o?
- De ce? - Şi tu.
De ce ai minţit?
Mi-ai promis că mă vei spovedi.
Ştiu. Era singurul mod de a te salva de foc.
Nu vreau să-mi salvez trupul...
ci sufletul.
Îţi cer doar un lucru.
Te rog, ascultă-mi spovedania.
Nu pot, Ioana. Nu-ţi pot asculta spovedania.
Îmi pare foarte rău.
Vrei să te spovedeşti?
Te ascult.
Am păcătuit, Doamne.
Atâtea păcate.
Am văzut atâtea semne.
Multe semne.
Cele pe care am vrut să le văd.
Am luptat...
din răzbunare...
şi disperare.
Am fost toate lucrurile...
care oamenii cred...
că au voie să fie...
când luptă pentru...
o cauză.
Pentru o cauză.
Am fost...
mândră...
şi...
încăpăţânată.
Egoistă.
Da. Crudă.
Da.
Crudă.
Crezi că eşti gata acum?
Da.
Bine.
"Ioana D'Arc a fost arsă pe rug la 30 mai 1431 , la vârsta de 19 ani.
A fost canonizată de Vatican...
500 de ani mai târziu".
R O M A N I A N
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro