SOŢIA CĂLĂTORULUI ÎN TIMP
- Nu cânt bine. - A fost foarte bine, Henry.
Nu pot să cânt ca tine!
Normal, trebuie să cânţi ca tine.
- Tata zice că sunt complet afon. - Tata a glumit.
Îmi place vocea ta. Amândurora ne place.
Hai să cântăm "Jingle Bells"! Asta sigur poţi să cânţi.
Mamă!
Henry!
A zis: "Ce îmi dai dacă transform paiele şi de data asta?"
"Nu mai am nimic să-ţi dau", a răspuns fata.
"Atunci, promite-mi că, dacă vei ajunge regină, "
"mi-l vei da pe primul tău născut."
"Cine ştie dacă se va întâmpla vreodată?", gândi fata morarului.
- Nu! Mamă! - Henry! Nu poţi să faci nimic!
- Dă-mi drumul! - Nu poţi să faci nimic. Ascultă-mă!
Nu am prea mult timp.
Erai în maşină, care începuse să se răsucească.
Apoi, dintr-odată, te-ai trezit acasă, cu două săptămâni înainte
şi te uitai la tine însuti. Îi vedeai pe părinţii tăi citindu-ţi.
Ai călătorit în timp, înţelegi?
Aşa cum am făcut şi eu, ca să vin să te văd.
Sunt tu, Henry. Înţelegi? Tu când o să fii mare.
Suntem una şi aceeaşi persoană.
Ştiu că e greu să înţelegi, dar cândva vei reuşi.
Trebuie să plec acum.
Să nu te temi, Henry. O să fie totul bine, îţi promit.
Ajutaţi-l pe băieţel!
- Ţi-a luat destul. - Nici n-ai idee...
E seara de Ajun. Ai ceva planuri?
Da, unele serioase.
- Altceva? - Nu, mulţumesc.
Bună dimineaţa, Chicago! E ora opt.
Urmează ştirile şi noutăţile din sport.
Se pare că va fi o primă zi de primăvară foarte călduroasă.
Scuză-mă. Caut ceva despre fabrica de hârtie Kelmscott.
Bibliotecarul de la Colecţii vă poate ajuta.
Pot să vă ajut cu ceva?
Henry!
Da?
Henry! Tu eşti!
Mi-ai spus că se va întâmpla asta!
Ar trebui să mă port normal, dar nu prea reuşesc.
Îmi cer scuze, habar nu am cine eşti.
Sunt Clare. Clare Abshire.
Ştiu că nu mă cunoşti.
Îmi dau seama cât de ciudat trebuie să ţi se pară.
E ciudat şi pentru mine... Dar...
Ai vrea să iei cina cu mine şi să-mi dai voie să-ţi explic?
Plănuim de mult timp să luăm cina asta împreună.
Adevărat?
O să mergem la Beau Thai, restaurantul tău preferat.
Da, e!
Se pare că te-am tulburat destul de rău...
Totul o să fie bine.
Luăm cina împreună, atunci?
Da.
Bun!
Da!
La Beau Thai, la şapte.
Ne vedem acolo.
La naiba!
- Fir-ar! - Te grăbeşti undeva, golane?
- În locul vostru, nu m-aş obosi. - De ce, mă rog?
- O să vedeţi. - Gura!
- Centrala, sunt echipajul 11. - Spune, 11!
Am un...
Dumnezeule mare!
- Mai doriţi un pahar de vin? - Sigur, mulţumesc.
Îmi cer scuze, am fost reţinut.
- E totul în regulă? - Da, nimic important.
Mulţumesc.
Înţelegi de ce eu nu te cunosc?
Sigur că da.
Peste ani, te vei întoarce în timp, pe vremea când eu eram copil.
Pentru mine e... Eu te cunosc de când aveam şase ani.
De când ai apărut pe pajiştea din spatele casei părinţilor mei,
unde mă jucam.
N-ar trebui să bei.
De ce?
Mi-ai spus că dr. Kendrick ţi-a zis să nu mai bei,
pentru că te face să călătoreşti în timp.
- Cine e dr. Kendrick? - Doctorul tău.
A primit Bursa Berger pentru studiile lui de genetică.
El te ajută.
E prea mult.
Îmi cer scuze...
Mi-ai spus să te iau uşor şi numai asta nu fac.
Mi-am notat totul despre fiecare dată când ai venit să mă vezi.
Şi înţeleg că am făcut-o... sau o voi face destul de des.
Ultima dată când te-am văzut aveam 18 ani.
Se pare că te întorci în aceleaşi locuri foarte des.
Da, seamănă cu gravitaţia. Lucrurile importante mă atrag.
Eu am fost un lucru important.
Aşa se pare.
Clare, nu?
Da.
Putem să ne prefacem măcar o clipă că acum ne-am cunoscut?
Sigur.
Doar că...
Eşti cel mai bun prieten al meu.
Sunt îndrăgostită de tine de când mă ştiu.
- Chiar e nevoie de asta? - Da. Numără până la 1000!
Bine.
Unu...
Doi...
Trei...
400...
600...
800...
1000!
Vrei ceva de băut?
Nu vreau de băut.
Doamne, cât de tânăr eşti!
Mai spune-mi o dată cum ne-am cunoscut.
Erai mai în vârstă decât eşti acum.
Poate că n-ar trebui să-ţi spun.
Simt că trebuie să ştiu.
- Cine e acolo? - Salutare, pământene!
Mark, tâmpitule!
Clare! Nu-ţi fac niciun rău, dar nu arunca în mine cu nimic.
Cine eşti, de unde ştii cum mă cheamă şi de ce nu ieşi de acolo?
Vrei să-mi dai pătura aia?
Poate că ar trebui s-o chem pe mama.
Nu, n-o chema pe mama ta, te rog!
Dă-mi pătura şi o să plec.
De ce ai nevoie de pătură?
Sunt un călător în timp.
Vin din viitor.
Când călătoresc în timp nu pot să-mi iau hainele cu mine.
- Nu există călători în timp! - Ba da, există.
De fapt, în viitor noi doi suntem prieteni.
Atunci când tu vei fi o doamnă.
- Sunt frumoasă? - Da, foarte frumoasă.
Dovedeşte-mi că vii din viitor!
Te cheamă Clare Abshire. Te-ai născut pe 24 mai 1972.
Pe părinţii tăi îi cheamă Philip şi Lucille...
Faptul că ştii lucrurile astea nu dovedeşte că vii din viitor.
Bine.
În weekendul ăsta, fratele tău Mark, care e un afurisit,
o să cadă dintr-un copac şi o să-şi rupă mâna.
Da, dar până atunci n-o să ştiu dacă spui sau nu adevărul.
Dacă stai aici destul de mult, o să mă vezi dispărând.
Dar abia ai venit.
O să mă întorc.
De multe ori.
O să mă întorc marţea viitoare, la ora patru.
Ar fi grozav dacă mi-ai putea aduce nişte haine, când vei veni.
Haine ale tatălui tău, dar cărora să nu le simtă lipsa.
Mă bucur că te-am cunoscut.
Nu-ţi face griji. S-a terminat de mult.
E foarte ciudat...
Nu te-am văzut niciodată la vârsta asta.
Te cunoşteam doar ca pe un tip matur.
Sunt rival cu mine însumi.
Nu.
Dar erai bărbatul ideal pentru mine.
Nu mă pot obişnui.
- Parcă aştept tot timpul să dispari. - O să se întâmple, crede-mă.
Ce simţi când dispari?
Ştiu cum e să te privesc dispărând,
dar cum e să fii mereu cel care dispare?
Uneori te simţi ca şi cum te-ai fi ridicat brusc.
Mâinile şi picioarele te furnică, apoi dispar complet.
Alteori ai senzaţia că ţi-a fost distrasă atenţia,
doar pentru o clipă.
Iar în clipa următoare te trezeşti gol, în altă parte,
undeva unde poate că ai mai fost sau poate că nu.
Nu ştii niciodată cât va dura, aşa că începi să cauţi nişte haine.
După aceea eşti ca orice alt om,
doar că eşti singur, blocat într-o altă lume, aşteptând să dispari.
Dar poţi să vezi oameni din trecut.
Oameni care nu mai sunt în viaţă, cum e mama ta.
Da, dar nu poţi să schimbi ceea ce li se întâmplă.
Am încercat, dar se întâmplă acelaşi lucru mereu.
Ea e Charisse, colega mea de cameră şi cea mai bună prietenă
şi excelentul nostru bucătar în seara asta.
Eu nu gătesc.
Ar trebui să ştii asta de la bun început.
E o fată de zahăr, dar nu e în stare să facă nici pâine prăjită.
- Gomez? - Diminutiv de la Gomolisnki.
Mă bucur să te cunosc.
Nu, n-am vrut să te cunoaştem, dar doar aşa o mai putem zări pe Clare.
Ignoră-l pe Gomez, te rog.
- Vrei vin? - Nu, mulţumesc.
- Apă vrei? - Da, sigur.
Nu mi-ai spus că e aşa de grozav!
Nu e grozav, nu prea vorbeşte.
N-am scos mare lucru de la el, în afară de faptul că e bibliotecar.
Dacă ai înceta să-l interoghezi...
N-ai avut niciun prieten atâţia ani,
iar acum, dintr-odată, îţi petreci fiecare clipă cu el.
Las-o în pace! E co-dependentă, la fel ca noi toţi.
- Credeai că ea o să scape? - Nu ştiu.
14 mai 1986
19 noiembrie 1987
3 iulie 1990
Îmi citeşti jurnalul?
Ţi-am spus că e ceva personal!
- Nu-l citeam. - Aşa s-ar fi zis.
Voiam doar să văd datele în care am venit să te văd.
Ca să pot să-i spun fetiţei de pe pajişte.
Dacă sunt atât de important pentru ea,
vreau să-i spun când voi mai veni, ca să nu fie nevoită să aştepte.
Îmi pare rău... Nu ştiu ce a fost în capul meu.
Ar trebui să plec.
Vreau să stai.
- Henry! - Gomez!
- Ce faci? - Homofob nenorocit!
Ce dracu' ai pe tine, omule?
- Ce zi e azi? - Cum adică, ce zi e?
- În ce an suntem? - În ce an?!
Las-o baltă. Trebuie să fac rost de nişte haine.
Da, rozul nu prea te prinde.
- Acum ce faci? - Sparg un lacăt.
Închide uşa!
Vrei să-mi explici ce dracu' se întâmplă? Ce naiba ai luat?
Serios!
Dacă ai o problemă, poate ştiu cum să te ajut.
Sigur...
Mă doare-n cot de tine, dar îmi pasă de Clare!
Ce-ar fi să-mi spui despre ce e vorba?
Vrei să ştii? Bine, îţi spun.
Vom fi prieteni multă vreme, aşa că ar fi bine să ştii de pe acum.
- Ce să ştiu? - Par mai bătrân, nu?
Pentru că sunt.
M-am întors din viitor. Sunt un călător în timp.
Dumnezeule, ţi-ai pierdut minţile!
A început când aveam şase ani.
Am crize. Dispar şi călătoresc în timp.
Acum m-am întors din 2003. În ce an suntem?
- 1995. Nu-mi place treaba asta. - Călătoresc la întâmplare.
Nu ştiu niciodată când se va întâmpla sau unde voi ajunge.
Trebuie să sparg uşi şi să fur haine de la primul om întâlnit.
Am făcut tot ce îţi poate da prin gând.
- E ceva foarte în neregulă cu tine. - Ai dreptate.
Dar ţin la Clare mai mult decât îţi imaginezi, aşa că nu-ţi face griji.
Acum m-am liniştit!
La zi, eu şi Charisse o să ne căsătorim?
O să chelesc? O să chelească Charisse?
Nu-ţi spun nimic despre viitor.
Chestia asta te poate face s-o iei razna.
Baţi câmpii!
Peste un minut n-o să mai crezi asta.
Zău? De ce?
Bună!
- Charisse e plecată. - Henry e aici?
- Nu, e la bibliotecă. - Nu te mărita cu el, Clare!
- Poftim? - Nu te mărita cu Henry, bine?
- Încă nu m-a cerut în căsătorie. - Ştii despre ce vorbesc.
Îl iubesc.
Vino încoace...
L-am văzut aseară la Vic. Să mori de râs!
Întâi a bătut un tip într-un gang,
apoi a spart un magazin de echipament militar.
Şi după asta mi-a spus că e un călător în timp.
Călătoreşte în timp, adică.
Şi l-ai crezut?
Nu, dar după aceea a dispărut în fata mea!
- S-a volatilizat! - Da, asta e o problemă.
Vrei să spui că ştiai de asta?
Îl cunosc de foarte mult timp.
Nu pricep ce naiba se întâmplă!
Şi nici nu vreau să înţeleg ce face, pentru că nu-mi pasă!
Dar să presupunem pentru o clipă că nu ne-am pierdut minţile cu toţii.
Nu ştiu ce e chestia asta cu Henry, dar nu e de bine.
L-am aşteptat toată viaţa, iar acum e aici.
E ceva ce s-a întâmplat deja.
N-aş putea să schimb lucrurile nici dacă aş vrea.
Ai încurcat-o mai rău decât credeam!
Poate că da.
Tipul ăla mi-a furat portofelul! E portofelul meu!
Mi-a furat portofelul! Opriţi trenul!
LBJ: Planul în 5 puncte vietnamez
Scuză-mă...
- Eşti Annette DeTamble? - Da.
Te iubesc!
Îmi place ceea ce faci, cum cânţi...
Ai o voce minunată!
Îţi mulţumesc.
Nu sunt prea des recunoscută. Nu în metrou, în tot cazul.
Eu sunt Henry.
Ce nostim! Am un fiu pe nume Henry, dar el are trei ani.
Am cunoscut o fată.
De când sunt cu ea, mă simt în siguranţă.
N-am mai simţit asta de foarte multă vreme. De când eram copil.
Aş vrea să te poată auzi cântând.
Poate că o să mă audă cândva.
Mă bucur mult că te-am cunoscut.
Şi eu.
Ai grijă ca fata aceea să afle ce simţi pentru ea!
Fiul tău te iubeşte foarte mult.
Ştiu.
Alo?
Tată?
Ce faci aici?
Eram îngrijorat. Te-am sunat de câteva ori.
Am fost bolnav.
Da.
Am sunat la orchestră.
Mi-au zis că eşti în concediu medical din septembrie.
Din august.
E cam greu să cânţi la vioară.
N-o să te ajute.
Cum să nu! Vrei un pahar?
Nu, nu mai beau.
Păcat... Era singura noastră distracţie comună.
Trebuie să aducem pe cineva să facă curat aici, să-ţi gătească.
Mănânci vreodată?
Vrei să vin mai des, să te duc la doctor, să te ajut cu bani?
- Nu. - Nu?
La ce? La tot ce am spus sau doar la o parte?
Fă ordine în viaţa ta, înainte să-mi spui cum să mi-o trăiesc pe a mea.
Mă căsătoresc.
Cine s-ar căsători cu tine?
- Ea ştie despre... - Ştie totul despre mine. Totul.
O cheamă Clare. Clare Abshire. E artistă.
Aş vrea tare mult să-i dau inelul de logodnă şi verigheta mamei.
Pentru asta am venit. Cred că mamei i-ar plăcea asta.
De unde ştii ce i-ar plăcea mamei tale? Abia dacă ai cunoscut-o.
Am cunoscut-o.
Şi încă o cunosc. Am văzut-o adineauri în metrou.
Am văzut-o plimbându-mă în cărucior.
O văd şi cu tine. Chestia asta nu e întotdeauna un blestem.
Atunci, de ce nu o împiedici să se urce în maşină în ziua aia?
Aş face-o dacă aş putea, ştii bine.
Am văzut-o murind de sute de ori.
Nu pot să ajung niciodată la timp ca să schimb ce se întâmplă...
Încă mi-e dor de ea...
Mi-e dor de ea în fiecare zi.
Şi mie.
Henry!
N-am vrut niciodată să am ceva ce n-aş putea suporta să pierd.
Dar acum e prea târziu.
Nu pentru că eşti frumoasă, deşteaptă, perfectă.
Ci pentru că nu mă mai simt singur.
Vrei să te căsătoreşti cu mine?
Nu.
N-am vorbit serios!
Am vrut doar să încerc s-o spun. Am vrut să-mi încerc voinţa.
- Dar voinţa mea te vrea pe tine. - Care e răspunsul?
Da!
Da, desigur!
De o mie de ori da!
- Ai mânuit vreodată o armă? - Nu m-a interesat niciodată.
- Mamă, am venit! - O să-ţi placă la nebunie!
Dumnezeule! Rochia aia arată de parcă a fost la război!
- Ţi-am zis s-o trimiţi prin curier! - E în regulă, mamă!
Henry, nu vreau să fiu cicălitoare, dar ai vreo veste de la tatăl tău?
Trebuie să refacem aranjarea invitaţilor la masă.
Nu ştiu dacă o să ajungă.
Păcat. Ar fi putut să participe la vânătoare.
Se pare că aşa se împrietenesc bărbaţii.
Phillip, au venit!
Eşti pregătit pentru asta? E un adevărat circ.
Da, sunt pregătit.
Sper că ştii la ce te-ai angajat. Cu Clare...
Nu sunt sigur că înţeleg.
Mă tem că eu şi mama ei n-am reuşit s-o pregătim pentru viaţă.
Nu ştiu. Pare să se descurce destul de bine.
Mă bucur să aud asta.
Mergi vreodată la vânătoare?
Nu. Niciodată.
Am putea să mergem împreună cândva.
Mi-ar plăcea.
De obicei, eu sunt cel urmărit.
Ştii cum se spune...
"Viaţa e o vânătoare."
Bună dimineaţa!
Luaţi loc.
Cu ce vă putem ajuta?
- Tundeţi-mă. - Scurt?
Mă însor mâine. Iar soţiei mele îi place să am părul scurt.
Felicitări!
Să văd ce pot face pentru dv.
O să încerc să vă mulţumesc pe amândoi.
Tată, ai venit!
Presupun că va trebui să-i cunosc părinţii.
Tatăl ei e republican.
Şi e vânător.
Doamne!
Scuză-mă puţin, trebuie să iau un valium.
Crezi că e o idee bună?
Fără mire n-ar mai fi nunta.
Ciudatule!
Te simţi bine?
La naiba!
- Lăsaţi-mă să vă ajut. - Mulţumim.
- Părul tău a fost mereu dificil. - Mamă! Încetează odată!
Arată bine.
Doamne, eşti atât de frumoasă!
Când Henry o să te vadă venind spre altar, o să leşine pe loc.
Vrei să te duci să vezi ce fac băieţii?
Doamne!
La naiba!
Băieţi, sunteţi gata?
Da, totul e în regulă.
E o zi minunată pentru o nuntă! Florile sunt minunate...
Toată lumea e jos şi vă aşteaptă. Ce să-i transmit lui Clare?
Ne mai trebuie vreo jumătate de oră să ne aranjăm.
Apoi tragem nişte pantaloni pe noi şi o să fim gata.
Cinci minute!
O s-o anunţ pe Claire.
Din ce an eşti? Arăţi ca bunicul meu.
Nu-ţi face griji, o să meargă.
Minunat!
Sper să nu observe nimeni părul cărunt.
Şi n-o să ai timp nici să te bărbiereşti.
Nu ştiu unde sunt.
Noroc, draga mea!
Are părul cărunt!
- Ce naiba? - Nu înjura! Ne căsătorim.
Ne-am adunat astăzi aici
să sărbătorim cununia lui Henry cu Clare.
În prezenţa familiei şi a prietenilor şi în faţa lui Dumnezeu,
ei îşi fac următoarele jurăminte.
Să se iubească şi să se respecte,
la bine şi la rău, la fericire sau necaz.
Acum aş dori să-i invit pe minunata mea fiică
şi pe galantul meu ginere pe ringul de dans.
Bună, străinule!
Îmi pare rău că am pierdut ceremonia.
N-ai pierdut-o.
Ţi-ai fi dorit să fiu el?
Dar eşti deja.
Mă întreb dacă sunt bigamă.
Cred că ai voie să te măriţi cu aceeaşi persoană de câte ori vrei.
Nu!
În sfârşit!
- Clare! - Cine credeai?
Ţi-am adus un copan de curcan.
Bucătăreasa noastră face cea mai bună friptură de curcan din zonă.
Cel puţin, aşa zice toată lumea.
Tata îl păstra pentru prânz.
M-a tot ignorat, aşa că nu cred că îl merita.
O ignoră şi pe mama.
Alicia spune că vor divorţa de data asta.
N-o să divorţeze.
Nu mi-ai mai spus niciodată aşa ceva.
Nu vreau să-ţi faci griji dacă n-ai de ce.
- Poate că ar trebui să divorţeze. - Da, poate.
Eşti căsătorit?
Da, sunt.
- Soţia ta călătoreşte în timp? - Nu. Nu, slavă Domnului!
O iubeşti?
Da. Foarte mult.
Ce e?
Nimic. Speram doar să fii căsătorit cu mine.
Te-ai gândit vreodată la timp?
Timpul trece, Alec. Asta e treaba lui.
Tic, tic, tic...
Am fost cu tine, pe pajişte.
Ai fost?
Erai geloasă pe soţia mea.
Da, eram.
Încercam să mă conving
că eşti căsătorit cu o femeie grasă, cu mustaţă.
Ăsta e genul meu, ce e drept.
- Minunat! Mulţumesc. - Cu plăcere.
Iubitule?
Prinde-l, Charlie!
Vino înapoi, nenorocitule!
Te-ai întors!
- Am pierdut Crăciunul? - Şi Revelionul.
Henry, ai fost plecat două săptămâni.
N-am putut să mă întorc. Am încercat orice.
M-am şi îmbătat ca să încerc s-o declanşez.
Se pare că n-a mers.
Trebuie să plec.
Acum? De-abia am venit!
Ştiu, dar am o expoziţie în două săptămâni.
Jeremy mi-a oferit un spaţiu în care să lucrez.
Locul ăsta e prea mic. Nu mai pot să lucrez aici.
Viaţa mea nu se opreşte cât timp tu eşti plecat.
N-am zis niciodată asta.
- Putem să vorbim despre asta? - Să vorbim?
Stau aici de două săptămâni şi vreau să vorbesc cu tine.
Despre ce vrei să vorbim?
Despre cât de greu îmi e să stau aici şi să te aştept?
Plec la muncă.
O să fie totul bine. Nu-ţi face griji!
Bine. Vă mulţumesc.
Noapte bună!
- N-o să reuşim să ajungem la timp. - Pentru ce?
Undeva în America, în câteva clipe, ar putea apărea un nou multimilionar.
Ce faci? Nu poţi să stai aici! Televizoarele te vor face să dispari.
Trebuie să vezi ceva.
E de ajuns să ghiciţi cele cinci numere.
Ce e asta?
Bilet Loto
Succes!
Ce ai făcut?
Primul număr câştigător e...
- 17. - 17.
Următorul număr e...
- Poate un 23. - Numărul 23.
Sau chiar un 32.
32 e următorul.
- E imposibil să fie şi 40. - Urmat de 40.
- N-ar trebui să fie 12. - Iar ultimul număr e 12.
Iată numerele câştigătoare...
Tocmai ai câştigat cinci milioane.
Nu poţi face asta.
Ai trişat!
Bine. Hai să-l rupem!
Nu!
Chestia asta are numeroase dezavantaje, ştiu.
Dar ăsta nu e unul dintre ele.
Stucaturi splendide în fiecare cameră a casei.
Nu e superbă?
Nu e asta.
- Dar îmi place! - O să-ţi placă alta şi mai mult.
Priviţi şemineul! E incredibil!
Detaliile, arhitectura, ferestrele. Spectaculos!
Nu, nu e asta.
Mulţumim.
Priviţi acest peisaj! Nu v-ar plăcea să-l vedeţi primăvara?
E ceva mai mică decât celelalte, dar e fermecătoare.
Principala intrare în casă e practic în spate,
unde se află o grădină minunată.
Priviţi în jur! Şemineul... Scara, care e atât de frumoasă.
Parchetul masiv... Îmi place la nebunie!
Clare!
Suntem acasă. Vezi garajul?
Ăla e studioul tău. Hai, vino!
Aici e grădina, iar acolo e studioul meu.
Se pare că vă merge bine.
- Ceai de mentă? - Da.
Şi ceai negru pentru tine.
- Câte mai vrei? - Trei sunt de ajuns.
S-a trezit! Mişcă! Max mă loveşte!
Ştii când o să mori?
Nu.
Nu te-am văzut niciodată mai bătrân.
Nu te-am văzut niciodată mai bătrân de 40 şi ceva de ani.
Niciodată.
Poate că te opreşti. Poate că încetezi să mai călătoreşti.
Cineva descoperă un leac.
Trebuie să existe un medicament.
Trebuie să existe cineva care... Ceva care să te ajute!
O să avem un copil.
Poftim?
Cred că e timpul.
E timpul să-l găseşti pe dr. Kendrick.
Cum ziceai că m-ai găsit?
Când o să fiu mai bătrân, o să călătoresc în timp
ca să-mi văd soţia, pe vremea când era o fetiţă.
Ea zice că am pomenit de un anume dr. Kendrick.
Am găsit trei astfel de doctori în Chicago.
Unul e medic ORL, unul e podolog...
Eu sunt genetician.
Iar eu am o anomalie genetică.
Se numeşte crono-deficit.
E un termen pe care se pare că dvs l-aţi inventat. Aşa spune ea.
Desigur, acum că l-am pomenit, o să-i spuneţi aşa
şi o să fie greu să ştim cine l-a inventat.
Vedeţi, aceasta e problema cu călătoritul în timp.
Studenţii mei te-au pus să faci asta? Eşti foarte bun!
Doamne!
M-ai păcălit!
Ştiam că o să fie o pierdere de timp.
Stai puţin!
Henry, stai!
Bună...
Am pierdut copilul.
Kendrick!
Domnule DeTamble!
Soţia mea a pierdut sarcina.
Îmi pare foarte rău, dar nu văd cu ce aş putea să vă ajut.
Dacă şi copilul e călător ca mine?
Dacă are aceeaşi anomalie genetică? Dacă a dispărut din pântece?
Ai nevoie de ajutor.
Dar nu genul de ajutor pe care ti l-aş putea oferi eu.
- Cum să vă dovedesc? - Nu poţi.
E imposibil.
Faceţi-mi un test!
Dacă nu găsiţi nimic, vă las în pace şi vă puteţi întoarce la viaţa dv.
Chem paza.
Bursa... Bursa Berger.
Aţi depus cererea pentru ea?
Cum ai aflat despre asta?
O s-o câştigaţi.
O să începem prima serie. O să dureze cam zece minute.
La naiba!
Creierul tău emite brusc
o mare cantitate de energie electromagnetică,
asemănător creierului unui bolnav de epilepsie,
exact în clipa în care dispari.
Poţi să vezi asta aici.
Există medicamente pentru epilepsie pe care le putem folosi.
Dar toate aceste medicamente sunt mult prea puternice pentru un făt,
dacă, într-adevăr, există o cauză similară
care provoacă avortul spontan.
Actuala sarcină are zece săptămâni. N-am ajuns niciodată atât de departe.
- Poate că nu e călător. - Vom afla asta.
Vom analiza codul genetic al lui Henry.
Vom arunca o privire asupra genelor care guvernează ritmul circadian.
Apoi voi efectua acelaşi test şi asupra fătului.
Nu-ţi face griji. E o extracţie non-invazivă de celule.
Poate că vom găsi indicii
care să ne arate cum să te ajutăm să duci sarcina la termen.
Iubito... Trezeşte-te, sângerezi!
Am putea să adoptăm un copil.
Ce e rău în a vrea un singur lucru normal în viaţa mea?
Vreau să fiu mamă.
Vreau să port în pântece un copil. Copilul tău.
De ce nu pot avea asta?
Nu am văzut niciodată un copil al nostru.
Am călătorit în viitor şi n-am văzut niciodată asta.
Nu vreau să aud asta.
- L-ai auzit pe doctor. Ar fi... - Încetează!
Bine, Henry.
Ca să fie totul oficial, trebuie să te mai întreb o dată.
- Eşti sigur că vrei să faci asta? - Da. Am semnat hârtiile.
Da, ştiu. Dar o vasectomie e arareori o decizie unilaterală.
De data asta, e.
Te simţi bine? Vrei să sunăm pe cineva?
- Nu. - Un taxi?
Henry!
Bună! Ce s-a întâmplat?
Nu prea am chef să fiu aici acum.
Sunt eu de vină?
Nu.
Am făcut ceva.
A fost greu şi n-o să-ţi placă.
- Ce ai făcut? - N-o să-ţi placă.
Atunci, de ce ai făcut-o?
- Ca să nu ne mai certăm. - Ne certăm?
De ce?
Ai putea măcar o dată...
Ai putea să-mi răspunzi la ceea ce te întreb?
Oricum n-o să înţelegi.
N-a fost prea drăguţ.
Nu m-ai mai sărutat niciodată.
Am fost cu tine pe pajişte.
- Când? - Aveai vreo 18 ani.
A fost primul nostru sărut.
Aveai o zi proastă.
Am făcut ceva.
Am făcut un lucru pe care simţeam că trebuie să-l fac.
Te rog, nu-mi spune ceva care o să mă facă să te urăsc!
Mi-am făcut vasectomie.
N-o să am un copil cu aceeaşi problemă genetică, care o să moară.
Nu o să fac asta.
Cum îndrăzneşti?
M-ai păcălit!
Ai venit pe pajiştea aia şi te-ai băgat cu forţa
în inima şi în mintea unei fetiţe.
Crezi că mi-am dorit viaţa asta?
Un soţ care dispare fără niciun fel de avertisment?
Crezi că şi-ar dori cineva asta? Cine şi-ar dori aşa ceva?
- Poţi să alegi. - N-am avut niciodată de ales.
Alo?
Îţi mulţumesc că ai venit. E foarte frig aici.
Unde e Henry?
L-am lăsat dormind.
Aveam nevoie să plec puţin de lângă el.
Şi cum merge?
- Te simţi bine? - Ne-am certat.
A fost urât.
Da... Poate fi o mare pacoste uneori.
Mă bucur să te văd.
Bună!
Ce e cu tine?
Ce e?
Te porţi ciudat. Te-ai purtat ciudat toată săptămâna.
Sunt însărcinată.
Îţi aminteşti noaptea din parcare? Când am venit să te iau?
Erai mai tânăr. Era înainte de operaţie.
Doamne!
Nu e ca şi cum te-aş fi înşelat.
Dacă pierdem copilul ăsta, dacă ti se întâmplă ceva...
De acum încolo...
N-o să ne mai certăm. Nici n-o să ne bucurăm prea tare.
Dacă stresul îi provoacă plecarea,
ar trebui să-i oferim cea mai liniştită sarcină din lume.
Are 18 săptămâni şi e perfect sănătos.
Şi m-aţi întrebat despre sex.
E fată.
E fată!
Inima îi bate foarte puternic.
Ce zici de Mia? E un nume foarte drăguţ.
De unde ai luat cartea?
De la Charisse.
Jane?
Pe toate păpuşile mele le chema Jane.
Nu cred că ar trebui să vorbim deja de nume.
Încerc doar să găsesc idei.
E un om acolo!
N-are haine pe el!
- Ce face? - La naiba!
Bucătărie Permis numai personalului
Tată!
Să mergem!
Hai!
- E prima oară când ne întâlnim. - Încântată.
- Câţi ani ai? - Zece. Dar tu?
38.
Povesteşte-mi despre tine. Cum e la şcoală? Ce înveţi?
Nu învăţ prea mult la şcoală.
Dar citesc tot timpul. Mai ales despre Egipt.
Iar eu şi mama citim Stăpânul Inelelor.
Iar bunicul mă învaţă să cânt la vioară.
Am văzut-o pe bunica în timp ce cânta.
A fost minunat! La Operă. Aida.
Ai călătorit în timp?
Mama spune că noi doi suntem exact la fel.
Doar că dr. Kendrick spune că eu sunt specială,
pentru că uneori pot să aleg unde să mă duc.
Poţi să controlezi plecările? Când să pleci şi când să te întorci?
Învăţ. V-am văzut pe tine şi pe mama mergând pe stradă,
înainte să mă nasc eu. Ai trecut chiar pe lângă mine.
Vă certaţi.
Probabil.
Mă bucur foarte tare să te cunosc, Alba!
- Mă bucur enorm să te văd! - Şi eu, tată.
Mi-a fost foarte dor de tine.
Cât timp a trecut de atunci?
Câţi ani aveai când am murit? E în regulă.
Cinci.
Cinci?
Îmi pare rău, n-ar fi trebuit să-ţi spun.
Nu, e în regulă. Doar că...
N-am mai călătorit niciodată dincolo de limitele vieţii mele.
- Ce face mama ta? - E bine.
E tristă.
- Alba, vino imediat aici! - E învăţătoarea mea.
Du-te! Nu vreau să ai necazuri. Vino încoace!
Du-te!
- Te iubesc, tată! - Şi eu te iubesc, draga mea!
Alba.
Alba?
O să-i spunem Alba.
- Ai întâlnit-o? - Da.
E atât de frumoasă!
Şi atât de isteaţă!
O s-o iubeşti la nebunie!
Deci o să fie totul bine?
Da.
O să fie totul bine.
- Împinge! Lese! - Respiră adânc!
Continuă! Hai!
- Încă putin! - Haide!
Felicitări! E foarte frumoasă!
Doamne!
Bună!
Henry?
Ai idee cu cine se joacă Alba?
Ea e Alba.
Da, dar cu cine e?
Cu fiica ta. Amândouă sunt fiica ta.
Călătoreşte în timp.
Anul ăsta.
E prea ciudat?
Nu. Mi se pare magic.
Unde e Alba?
A plecat.
Draga mea, vrei să vorbim?
Nu.
- Vrei să te ajut? - Nu.
Despre ce era vorba?
La ce te referi?
De ce e atât de supărată?
Cred că a fost tristă pentru o clipă.
Şi ce face acum?
Spune-mi sau o să-mi imaginez ce e mai rău.
Imaginează-ţi! Oricum o să faci asta.
Te simţi bine?
Mulţumesc.
Ţi-a plăcut ziua ta de naştere?
Draga mea, dacă te supără ceva, poţi să-i spui oricând mamei.
Nu, nu pot.
De ce?
Pentru că tată mi-a zis să nu-ţi spun.
Iar tu îl iubeşti pe tata. Dar uneori tata se înşeală.
Vrei să-mi spui ce te frământă? E în regulă.
- Promiţi? - Promit.
Tata o să moară.
Cine ţi-a spus asta?
Alba mi-a zis.
Da?
Mi-a zis că tata o să moară când o să am cinci ani.
Alba mi-a zis că mori când ea are cinci ani.
În ziua în care ai aterizat în hol...
Erai împuşcat.
Asta e, nu-i aşa?
O să fii împuşcat.
Sincer, nu ştiu.
Sunt speriat.
- E mort. - Dar de ce?
Aşa se întâmplă lucrurile.
Ne naştem, trăim, apoi îmbătrânim şi murim.
Ajută-mă!
Cum a făcut hipotermie în octombrie?
Trebuie să-i laşi să-şi facă treaba.
A zis că nişte tipi îl urmăreau, ningea
şi s-a urcat într-un vagon de marfă, apoi cineva l-a încuiat acolo.
Doamne!
O să-i salveze piciorul.
O să stea în cărucior câteva luni, dar o să fie în regulă.
Dar trebuie să poată să meargă.
Trebuie să poată să fugă. Dacă nu poate fugi...
Tată?
- Eşti pe moarte? - Nu.
Va trebui să stai în căruciorul ăsta de acum încolo?
Doar pentru o vreme, draga mea.
Lucrurile se petrec repede acum. Călătoresc foarte mult.
S-ar putea să fie din cauza calmantelor împotriva durerii.
Încearcă să stai, tată.
Tu cum faci asta?
Când simt că voi pleca, cânt.
Îmi cânt mie.
Hai să încercăm!
Clare!
Sun la spital!
O să-ţi fie de ajutor într-o bună zi.
Nu, trebuie s-o simţi. Îţi spune eu când să învârţi.
Asta e fata mea!
- Miroase minunat, mamă. - E gata.
Pune-l imediat pe el! Nu uita sosul!
- Fii generoasă! - E fierbinte.
Mult!
Ai grijă!
Haide. E gata!
Gata!
Uitaţi-vă! Ninge!
Pune hăinuţa pe tine!
E superb!
Putem să deschidem cadourile în seara asta?
Care cadouri? Moş Crăciun nu vine până nu adormi.
M-am uitat deja în dulap.
Alba, dulapul ăla era încuiat!
Crăciunul începe dimineaţa.
Asta e regula. Nu deschidem niciun cadou în seara de Ajun.
Atunci, ce facem?
Vă prind!
Mai uşor! Era să aluneci.
- Aveţi nevoie de ceva? - Nu.
Gomez! Vino afară puţin.
De ce? E frig acolo.
Nu te purta ca un moş! Hai, ieşi puţin!
Ce e?
Voiam să-ţi mulţumesc pentru tot.
- Ai fost un prieten minunat. - Despre ce vorbeşti?
S-ar putea să se întâmple ceva în seara asta.
Vreau să-ţi spun că ştiu că am fost o pacoste,
însă tu ai fost minunat.
Totul a fost minunat.
Da... N-ai pentru ce.
Sunteţi nebuni?
E ger de crapă pietrele! Iubitule, pune asta pe tine!
Gomez, lasă-ne puţin să vorbim.
Să-i lăsăm două minute.
Henry?
Nu!
Vino aici...
Haide!
De ce m-ai lăsat să-i invit pe toţi oamenii ăştia?
Nu voiam să fii singură.
N-aş schimba nimic.
N-aş renunţa la nicio clipă din viaţa noastră împreună.
- Îl ai în cătare? - Da.
Tată!
- Sunt sigur că l-am nimerit! - Nu văd nicio urmă.
Să încercăm acolo.
Clare!
- Clare! - Sun la spital.
Te iubesc! Mai mult decât orice pe lume.
Te iubesc! Te voi iubi mereu!
Stai aici!
- Alba, dragostea mea... - Tată...
- Tată?! - Alba!
Ştiam că o să te văd din nou!
- Câţi ani ai? În ce an suntem? - Am nouă ani.
Ai nouă ani? Şi mama ta încă mai lasă haine aici?
Zice că nu se ştie niciodată.
Îi mai ştii pe Max şi Rosa, copiii lui Gomez?
Ce mari s-au făcut!
Duceţi-vă şi spuneţi-i mamei că a venit! Spuneţi-i să vină!
- Haide! - Aşteaptă-mă!
Povesteşte-mi cum v-aţi întâlnit tu şi mama.
Ea nu-ţi povesteşte?
Ba da, dar nu povesteşte aşa de frumos ca tine.
S-a întâmplat chiar aici, pe pajiştea asta.
Într-o bună zi,
mama ta, care era de-o şchioapă, a venit în poieniţă.
- Iar acolo era un bărbat... - Care nu avea haine pe el.
Era gol puşcă.
Ea i-a dat pătura pe care o adusese cu ea,
iar apoi el i-a explicat că e un călător în timp.
Dintr-un motiv pe care n-o să-l ştiu niciodată, ea l-a crezut.
Pentru că era adevărat.
Henry?
- O să plec... - Nu, tată! Cântă!
Nu ştiu să cânt.
- Din ce an vii? - Am 39 de ani.
Alba e doar un bebeluş. Trăim în casa noastră, fericiţi.
De ce nu mi-ai spus că vii? Te-aş fi aşteptat aici.
N-am vrut să aştepţi.
Nu vreau să-ţi petreci viaţa aşteptând.
Te iubesc!
- Nu pot să rămân. - Ştiu.
Uneori cred că e în spatele copacilor,
aşteptând să iasă şi să mă ia prin surprindere.
Şi eu credeam asta când eram mică.
Că era mereu aici, chiar şi când nu era.
Cred că aşa şi e, nu?
R O M A N I A N
Brrip by bismarck1969.