www.subtitrări-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Al_Mic. Subtitrări noi Team.
Rezerva din Nord. Spital psihiatric.
Tammy.
SALONUL
Către toate unităţile. Avem o persoană dată dispărută.
Fiţi cu ochii în patru după o femeie în vârstă de 18 ani, poartă o rochie albă...
Ce naiba...? Cred că ea este.
Haide.
- Eşti bine, fetiţo? - Nu, dă-mi drumul!
Nu! Daţi-mi drumul!
- Daţi-mi drumul! Nu! - Bag-o înăuntru.
- Nu! - Haide!
- Te-am auzit, nu mai ţipa. - Nu!
- Ţine-o! - Nu!
- Gata, bag-o înăuntru. - Nu pot.
Ţine uşa deschisă. Ai grijă la cap.
Nu!
- Cooper, pune-i cătuşele. - Imediat.
Nu! Ia mâna de pe mine!
- Cum te cheamă? - Kristen.
Trebuia să fie dusă la puşcărie. Nu adusă aici.
O duc în salonul de psihiatrie. Acolo nu poate răni pe nimeni.
Eu sunt Roy. Bun venit în paradis.
Deci, tu alegi. Pot să-ţi fiu prieten,
sau un gardian care o să stea mereu pe lângă tine.
Totul depinde de cum o să respecţi regulile.
Ăsta e salonul de psihiatrie. Noua ta casă.
Bine... Kristen, zici?
În regulă. Vino cu mine.
Eşti liberă să foloseşti camera de recreaţie din curte oricând doreşti,
între orele 08:00- 22:00.
Pe timp de noapte e interzis. O să fii condusă către camera ta.
Asta o să fie camera ta.
Odihneşte-te.
Kristen? Majoritate pacienţilor preferă să doarmă în pat.
Eu sunt doctorul Jarold Stringer. O să te îngrijesc, cât timp stai aici.
Bună dimineaţa. Cum ai dormit?
- Cine a venit aici la mine azi-noapte? - Ce vrei să spui?
Cineva a venit aici şi mi-a ascuns pătura.
Uşa a fost încuiată pe toată perioada nopţii, nu-i aşa, soră?
Da, domnule doctor. Mereu sunt încuiate.
Poftim. Ia astea.
- Nu. - Nu este o rugăminte.
- Ce sunt? - Ceva ce o să te ajute să te simţi mai bine
Ai dreptate. Deja mă simt mai bine.
Ar fi bine să respecţi regulile de aici, tânără domnişoară.
- Asta e tot deocamdată, soră Lundt. - Da, dle doctor.
De ce m-au adus aici?
Asta e o întrebare de 64.000 de dolari.
- Cine este noua fată? - O fugară.
O să vedem cât o să reziste şi ea.
- Bună. Cine eşti? - Nimeni.
- De ce eşti aici? - Nu sunt, o să plec.
O să ne salvezi?
De ce anume?
Gata, Emily. Nu te mai prostii.
Hai să nu o speriem pe fata cea nouă din prima zi.
Bună! Numele meu este Iris.
Pe tine te cheamă Kristen, nu? Ţi-am văzut numele scris pe uşa.
Se pare că Iris s-a făcut cu o nouă prietenă.
- Eşti geloasă? - Tot mă faci să vărs.
Voi două sunteţi dezgustătoare.
Se pare că e vremea să te duci la doctor.
Pe aici.
Cum te simţi? Le-ai cunoscut pe celelalte fete?
Ce caut eu aici?
Sper să ajungem până la capătul misterului ăsta împreună.
Hai să discutăm ce s-a întâmplat ieri. Să zicem.
Care e primul lucru pe care ţi-l aminteşti?
- Focul. - Şi înainte de asta?
Spune-mi despre ferma aceea. Cea pe care ai ars-o.
De ce crezi că te-ai dus acolo?
Aveai adresa locului scrisă în palmă.
Trebuie să aibă o semnificaţie.
Crezi că ai mai fost acolo?
- Nu ştiu. - Faptul că ai ars casa aceea,
nu ţi-a şters amintirile acelea.
Trebuie să te ocupi de ele.
- O să ne ocupăm de ele împreună, da? - Nu.
Nu!
De cele mai multe ori, compasiunea unei asemenea probleme,
revine cu o traumă emoţională.
- Nu am nicio traumă emoţională. - De unde ştii?
Ce-ar fi să-mi dai drumul? Să stai departe de belele.
Şi nu va trebui să te mai gândeşti la mine vreodată.
- Încerc să te ajut. - Nu am nevoie de ajutorul tău!
Totuşi, eşti aici. Derutată si agitată.
- Nu sunt nebună. - Nu ne place să folosim cuvântul ăsta aici.
Care " noi"? Prietenii tăi de după oglinda aia?
Bună fată. Te vor face să te simţi mai bine.
Somn uşor.
- Nu! - Pleci undeva, scumpete?
- Putem face asta toată noaptea. - Dă-mi drumul!
Dă-mi drumul!
Lasă-mă-n pace!
Ţi-am adus nişte haine.
- Care este povestea ei? - A, n-are nimic, e doar nebună.
Ca mine şi... tine. Ca noi toate.
- Bom, Bom, e bine să fii nebună. - Vorbeşte pentru tine însuţi, nebuno.
- Bom, Bom, e bine să fii nebună. - Încetează.
- O să-mi sângereze urechile. - Bom, Bom, suntem...
Târfo!
Îmi pare rău, te-am rănit? Ţi-am făcut buba?
Nu! O să ne bagi pe toate în belele.
Haide. Nu crezi că ar fi distractiv?
Tu şi eu... să ne ducem la un film... Ne-am putea săruta în întuneric.
Vreau să te desenez.
Haide. O să fie distractiv.
Doar... fii tu însuţi.
- Privirea sus. - Ei sunt de mult timp aici.
- Cine sunt? - Ei sunt oamenii trişti.
- Mereu sunt atât de trişti. - E un doctor bun.
I-am auzit pe cei de la medicalul spitalului vorbind despre el.
Modul în care se îngrijeşte de noi, cică e un fel de terapie experimentală.
Ceva futurist.
Ce trebuie să-i spun tipului ăstuia ca să nu mai fiu închisă?
Adică, ca să mă pot plimba noaptea?
- Nimeni nu se poate plimba noaptea. - Am văzut o fată
- plimbându-se pe hol azi-noapte. - Imposibil.
Şi alaltăseară, cineva mi-a intrat în cameră.
- Cineva mi-a intrat în cameră... - Ignor-o, vorbele ei nu au sens.
- Cineva, cineva... - Ascultă...
Nu lăsa locul ăsta să te distrugă. Dacă stai închisă mult timp,
începi să crezi că eşti nebună.
E în regulă. Te apăr eu.
Nu-mi place în întuneric.
Lucruri rele se întâmplă în întuneric.
Vezi? E în regulă.
Totul o să fie bine.
- Ai nevoie de ajutor? - Continuă să supraveghezi.
- De ce ne dau toate medicamentele astea? - Nici ei n-au habar ce fac.
Thorozine, Melorone... Acum ne dau asta.
- E gustos. - Ai ceva şi pentru mine?
- Nu trebuia să fii aici. - Mai taci!
Tu... pari să te bagi mereu în mijlocul lucrurilor, fato.
Dacă aş fi în locul tău, aş avea grijă.
Ce este? Ce s-a întâmplat?
A fost ceva aici.
Ascultă-mă, ceva a fost acolo.
Ceva necurat. Ceva neomenesc.
Totul o să fie bine. Trebuie doar să te calmăm.
Te rog, trebuie să mă crezi.
Te rog. Aşteaptă, te rog...
Aşteaptă, te rog. Te rog, nu face asta.
- Te rog. - Relaxează-te.
N-o să te doară.
- Cheamă-l pe dr. Stringer, te rog. - Sunt chiar aici.
Te rog...
Ăsta e un căluş. Muscă de el, sau îţi vei muşca limba.
Nu, te rog...
Medicamentele nu dau rezultatele aşteptate de mine.
Tratamentul ăsta ar trebui să dea roade.
Am crezut că au încetat să mai folosească electroşocurile.
Doar uită-te la ea. Înainte era speriată de bombe, acum e calmă ca o lampă.
Ce mi-aş dori să le facă asta tuturor pacienţilor de aici.
Să le prăjească nebunia din cap.
Haide, somnoroaso. E timpul să te trezeşti.
Haide.
De vreme ce avem o nouă membră, hai să reamintim regulile.
Toate o să aveţi ocazia să vorbiţi. Fără să întrerupeţi discuţia.
Spuneţi ce aveţi pe suflet. Cine ar vrea să înceapă?
- Emily? - Ce i-ai făcut Kristenei?
A trebuit să facă o mică terapie azi-noapte.
- Aşa îi spui tu? - N-ai de ce să te îngrijorezi, dragă.
Uneori când iei oameni, ei nu se mai întorc înapoi.
- Tammy nu s-a mai întors. - Cine-i Tammy?
- E ultima care a plecat de aici. - Ce-ai spus?
Iris, ştii bine că noi nu discutăm de persoanele care nu se mai află printre noi.
Stai puţin, de ce nu putem vorbi despre Tammy?
- Cine-i Tammy? - Zoey, tu ce părere ai?
Zoey?
Bine. Hai să vorbim despre ce s-a întâmplat ieri, da?
Când aţi fost la duş.
- Kristen? - Eu nu am văzut nimic.
Eu o cred.
Minunat. Să te tot creadă lumea pe tine.
Eşti bine?
- Nu ştiu ce se întâmplă în locul ăsta. - O să fie bine.
Îmi pot da seama că tu eşti puternică.
Ne vedem mai târziu, fetelor.
Asta ar trebui să fie ultima mea şedinţă cu dr. Stringer.
- Cum adică? - Adică o să fie eliberată.
Imposibil. Eu sunt aici de mai mult timp decât tine.
Dr. Stringer chiar ţi-a spus că asta e ultima dată când te va vedea?
Nu cu cuvintele astea. Dar a spus că fac progrese minunate.
- Nu o să pleci nicăieri. - Ba da.
Cum l-ai făcut să te elibereze? Cum te-ai prefăcut? Ce-ai spus?
Nu m-am prefăcut că sunt vindecată, Kristen, dacă la asta te-ai referit.
Sunt vindecată.
Sunt gata.
Chiar crezi că o să plece de aici?
- Cum te mai simţi? - Mai bine.
Am desenat mult. Mă înţeleg bine cu toate fetele,
chiar şi cu fata cea nouă.
Am câteva desene recente de-ale tale aici.
De unde ai alea?
- Chiar ai reuşit să-i arăţi ce are mai bun. - Doar mă prosteam.
- Chiar eşti talentată, Iris. Eu zic că-s vindecată, nu credeţi?
Aia este veche. Nu mai sunt aşa. Vorbesc serios.
- Faci progrese considerabile. - Deci pot să plec?
Să vedem cum decurge şedinţa de azi şi mai vedem, da?
Celelalte fete nu mă cred. Ele nu cred că m-am vindecat.
- De ce ai făcut asta? - Azi aş vrea să încercăm ceva diferit.
- Ce e ăla? - Un metronom.
Ascultă ritmul, te va ajuta să te relaxezi.
Bine. Acum închide ochii.
Nu am mai avut probleme în ultima vreme.
Mă simt mai bine. Mai vindecată.
Concentrează-te pe casa ta. Imaginează-ţi...
Imaginează-ţi că părinţii tăi sunt acolo şi te aşteaptă.
- Încep să adorm... - Îmi poţi descrie casa ta?
Ce culoare are casa ta?
Trăim într-o casă mică şi albă.
Trebuie să mă duc să mă culc.
Eşti în 1958, pe 3 septembrie. E noapte...
Şi dormi în camera ta.
Doarme în biroul meu.
Unde s-a dus?
Găseşte-o.
Unde mergem?
Nu!
Asta nu e bine.
Nu!
Te rog, te rog!
Te rog, nu face asta! Te rog!
Îmi pare atât de rău.
Voiam doar să plec acasă.
Dumnezeule! Nu! Te rog!
Te rog, nu face asta! Te rog!
Nu!
- E-n regulă. - Unde-i Iris?
Încă nu s-a întors?
Gata, e timpul să vă culcaţi.
- Unde-i Iris? - Haide.
E timpul să vă culcaţi.
Culcă-te.
- Aţi văzut-o pe Iris azi? - Poate că i-au dat drumul acasă.
Nici gând.
Soră Lundt. Vă rog, soră Lundt.
Unde-i Iris?
Dacă s-a dus acasă, de ce nu şi-a luat caietul de schiţe?
Nu-i poţi convinge să-ţi spună ceva. Crede-mă, am încercat.
Kristen, spune-mi ce te necăjeşte.
- Ai îngrijit o fată pe nume Alice? - Unde ai auzit numele ăsta?
Ea m-a atacat la duş. Nu ai să-mi răspunzi, nu-i aşa?
Ce s-a întâmplat cu Iris? Câte fete au dispărut din spitalul ăsta?
Sora medicală Lundt ştergea numele unei fete de pe uşă când am venit eu aici.
Erai sedată foarte bine. Sunt sigur că ai crezut c-ai văzut, ceea ce spui.
S-a întâmplat.
- Ce s-a întâmplat cu ele? - Cu cine?
Cu Iris, Alice, Tammy? Au murit?
De ce ai crede că au murit?
- E o fantomă aici. - O fantomă?
- Cum arată? - E o fată.
Fata care m-a atacat la duş. Cea pe care o văd pe coridoare.
E valabil şi pentru celelalte fete. Ştiu că şi ele au văzut-o.
Te rog... Spune-mi ce se întâmplă aici.
- Te rog. - Nu-ţi pot oferi răspunsurile, Kristen.
Trebuie să le găseşti de una singură.
La naiba! Spune-mi!
- Du-o pe Kristen înapoi în camera sa. - Tu nu te dai bătută, nu?
Dă-mi drumul!
Cine-i Alice?
Ştiţi bine că ea e aici. De ce nu-mi răspundeţi?
- Uită-te la mine! - Scuze.
Eu nu vorbesc cu nebunele.
- Să nu mă mai faci niciodată aşa. - Nu fă asta.
- Spune-mi cine este Alice. - Alice Hudson a fost aici.
Era una dintre noi, dar acum a plecat.
A plecat? Unde?
A ieşit. I-au dat drumul afară.
O să plec de aici. În seara asta.
- O s-o găsesc pe Iris. - Serios?
- Da. - Nu poţi să pleci de aici.
Ia să vezi.
- Veniţi cu mine? - Cum?
Zoey, dă-mi bănuţul tău.
N-o să ne lase să plecăm.
Da, mulţumesc, că m-ai sunat înapoi.
Vreau să vorbim. Tot despre aceeaşi problemă, da.
Problema este că... Lucrurile au început să se extindă.
Aşa... O să îndesăm asta aici.
Uite aşa. Ca să pară că uşa este închisă.
- Dar uşa o să fie deschisă. - Bine.
O să te pui în pat, să nu te dezbraci. Dar să tragi pătura pe tine, să nu se vadă.
Apoi eu o să vin să te iau după ce o să facă controlul de seară.
- Apoi ce facem? - Apoi o luăm pe Iris şi plecăm de aici.
Ce-ţi pasă atât de mult de Iris?
Vreau să ieşit toate de aici, în viaţă.
Deschide gura.
Bine, trebuie să plecăm acum. Haide.
Nu cred că pe aici trebuia s-o luăm.
În regulă. Să intrăm aici.
Morga.
Ascunde-te!
Hai să aruncăm o privire prin jur.
- Vezi ceva? - Nu.
Hai să plecăm de aici. Totul e în regulă aici.
Bine.
Emily?
Emily, tu eşti?
Alice.
Frumoasă încercare.
Kristen!
Emily!
- Ce s-a întâmplat? - M-a prins un gardian.
Şi mi-au făcut rău la braţe.
- Ai găsit-o pe Iris? - Nu.
A plecat şi nu se mai întoarce.
Dacă nu o să plecăm de aici, noi urmăm.
N-o să putem să plecăm.
Trebuie să mai încercăm.
Nimeni nu poate să plece.
Deci, Roy...
Nu mă interesează.
Nici măcar nu ai auzit ce-am de spus.
Bine, spune.
Stiu că ai spus că nu o să te întâlneşti cu nici una dintre
noi în interiorul aripii de psihiatrie.
Dar eu o să plec de aici cât de curând.
Şi am zis că poate o să mă suni cândva.
Nici în vecii vecilor nu m-aş întâlni cu tine.
Ai înţeles?
- Dar eu... - Nu! Niciodată!
Acum lasă-mă-n pace. Am transpirat cu treaba asta
şi nu am timp de palavre.
Entăo, vocęs se divertiram a noite passada?
Pleacă.
Puteai să ne bagi pe toate în probleme.
O căutam pe Iris.
Şi?
N-am găsit-o.
Probabil n-ai căutat unde trebuia.
Nici nu aveai cum să cauţi, dacă o aveai pe nebuna aia de acolo cu tine.
- Ce-ai spus? - N-a zis nimic.
V-am văzut furişându-vă azi-noapte.
Taci din gură. Se uită la noi.
Păi? Îi poţi învinui?
Doar pentru că am fost suficient de curajoasă să fac asta...
Păi, poate data viitoare ne faci o favoare şi o faci corect.
Bu, hu, firava de Zoey. De ce nu te bagi în pătura ta
şi te ascunzi, exact ca o broască?
De ce nu o laşi în pace?
Ce s-a întâmplat, tati nu ţi-a acordat suficientă atenţie?
Vezi-ţi de treaba ta.
De ce nu ne laşi pe toate în pace?
Nimeni nu te place pe tine.
Eşti geloasă.
- Pe cine? - Pe mine.
Ai fost geloasă pe mine de când am venit aici.
M-am săturat de comportamentul tău patetic.
Nu te aud!
Toate sunt geloase pe mine.
Să vedem ce crede şi Roy.
Nu! Nu! Te rog, dă-mi drumul! Lasă-mă să plec!
Alice, n-a fost ideea mea! Jur!
Ele m-au obligat...
Nu! Opreşte-te! Nu!
Nu, te rog, nu face asta! Nu!
Lasă-mă să plec!
Alice!
Nu, te rog, nu face asta!
Nu! Nu!
Asta e uşa din faţă. Dar dacă...
Unde-i Sara?
Sara? Nu!
Unde-i Sara?
Dacă Alice a luat-o pe Sara, ne va lua pe toate.
Nu! Nu! Nu!
Alice Hudson?
Ăsta a fost al ei?
Eu n-am atins-o. Sara şi celelalte fete au fost.
Ce ia-ţi făcut?
Nu ştiu despre ce vorbeşte.
- Ba da, ştii. - Taci, Zoey.
Aici nu ne jucăm!
Ce i-ai făcut? De ce vrea să ne omoare?
Ce i-au făcut, Zoey?
Te rog, Zoey?
Trebuie să ştiu!
Alice era rea.
Ne rănea mereu.
Tammy ne-a spus ce să facem.
Tammy era aici înainte să vii tu.
A spus că o poate face să se oprească.
A fost ideea ei.
Şi am scăpat de ea.
- Alice? - Ce?
Ştiu unde-ţi este iepuraşul.
- L-ai găsit? - Da.
E în camera Tammei.
Ăsta e al meu! Dă-mi-l!
Toate am fost complice şi acum ne va omorî pe toate.
Am fost nevoite.
Era îngrozitoare.
Atunci, cu mine ce are?
Ce mai contează? O să murim toate.
Emily!
Trebuie să plecăm de aici, da?
- Cum rămâne cu Emily? - O vom lua şi pe ea.
Bine? Haide.
Emily, ce faci?
Nu-s puternică precum eşti tu.
Lasă cuţitul jos.
Nu pot.
Vom pleca de aici.
Emily!
Nu! Asta nu se poate întâmpla!
Te rog, n-o lăsa să ma ia şi pe mine.
Nu vreau să mor.
Zoey, ai încredere în mine?
Deschide uşa!
De unde ai luat ăla?
Deschide uşa, acum!
Calmează-te. Nu fă ceva ce-ai să regreţi.
- Avem un incident în desfăşurare. - Deschide naibii uşa!
- Înapoi! - Calmează-te.
Dă-te înapoi.
Du-te la perete.
Înapoi! Lipiţi de perete!
Înapoi!
Nu poţi face asta.
Ba sigur că pot.
Îţi faci rău singură.
Ce o să faci, Kristen, unde ai să te duci?
Departe de voi.
Pune cuţitul jos.
Nu! Daţi-mi drumul!
Voi nu pricepeţi.
Alice Hudson încearcă să ne omoare.
- Ajunge. - Doar nu vorbeşti serios?
- Nu, te rog! - Kristen, Kristen.
Vreau să te calmezi.
Fata aia e un caz fără speranţe şi tu ştii bine asta.
Din fericire, nu te iei decizia asta.
Chiar crezi că o poţi vindeca?
Trebuie să încerc. Doar că trebuie să fiu mai răbdător, atâta tot.
Eşti lipsit de speranţe, precum ea.
Poţi să-ţi petreci şi 100 de ani cu ea şi tot n-ai să...
Te rog! Dă-mi drumul!
Te rog, ascultă-mă!
Pune-o într-o cămaşă de forţă şi închide-o în camera ei.
- Doctore. - Voi nu pricepeţi!
Nu.
Aşteptaţi.
Îmi pare rău.
Nespus de rău.
Trebuie să te odihneşti.
Haide!
Jos pe gât.
Aşa. N-a fost aşa rău, nu?
Vise plăcute, frumoaso.
"Vise plăcute, frumoaso."!
- Unde ne ducem? - Plecăm de aici.
Deschide uşa, acum!
Nenorocitele naibii! Nu intraţi acolo!
Ţineţi...
E nervos.
Întorceţi-vă înapoi!
Pe acolo!
Ne-am blocat.
Nu şi aici. Haide.
Zoey, ţine asta.
Asta trebuie să duca la etajul unu, nu?
- Mă duc eu prima. - Bine, du-te.
Trimite-l înapoi cât poţi de repede, da?
Bine.
Deschide uşa.
La naiba!
Zoey?
Ce se întâmplă?
Răspunsuri! Fără minciuni, sau D-zeu mi-e martor...
Acum!
Adevărul.
Numele tău este Alice Lee Hudson.
Pot?
Ai fost răpită din casă pe 3 septembrie 1958.
Eu sunt Kristen.
Nu Alice. Eu sunt Kristen!
Ai fost lăsată legată in subsolul
unei case părăsite aproape două luni.
Aceeaşi casă pe care ai ars-o tu.
După 11 ani.
Înfometată, legată şi răcită, stând în întuneric.
Era un coşmar devenit realitate.
Singura ta cale de scăpare, era să devii nebună.
Pentru a supravieţui traumei, psihicul tău s-a fracţionat.
Ai suferit de tulburarea a mai multor personalităţi.
Fiecare personalitate a luat o bucăţică din coşmarul acela
şi l-a închis departe de tine, pentru siguranţa ta.
Dar noile personalităţi au devenit aşa de dominante,
încât au copleşit personalitatea lui Alice.
Ştiu că nu a fost plăcut, dat tehnicele mele
te-au ajutat.
După ani de terapie, am reuşit să-ţi izolăm personalităţile.
Am început cu o anumită cantitate de tratament.
Le-am eliminat prin nişte tehnici experimentale când tu,
Kristen ai apărut.
Doar n-am apărut aşa, pur şi simplu.
Psihicul tău a inventat-o pe Kristen pentru a se proteja
să nu trăiască trauma aceia.
Şi acum e timpul să-ţi iei la revedere.
Te rog, nu mă omorî!
Ea e ultima care a plecat.
Ce-ai spus?
Iris, ştii că noi nu vorbim despre cei care nu se mai află printre noi.
Nu-şi mai poate aminti regulile,
pentru ca ea este cea nebună de aici, ştii?
E suficient.
S-a vindecat?
Probabil va avea nevoie de terapie toată viaţa.
Dar nu mai e un pericol pentru ea însăşi.
În sfârşit, ea este fiica voastră din nou.
Putem s-o vedem, te rugăm?
Alice?
Scumpo, te simţi bine?
Te iubim, scumpo.
Mamă?
Tată?
Scumpo.
M-am gândit că ţi-ai vrea lucrurile.
Şi ţi-am reparat şi brăţara.
Mulţumesc.
Cred că-mi amintesc.
Ce-ţi aminteşti?
Totul.
Casa.
Locul ăsta.
Pe celelalte fete.
Emily, Sara, Iris, Kristen.
Acum le poţi uita.
Când pot pleca de aici? Serios, chiar vreau să mă duc acasă.
Dr. Stringer a spus că... în 2 sau 3 zile.
Cred că ajunge cu vizita pentru ziua de azi.
Te vom lăsa să te odihneşti.
Nu mai putem sta puţin?
O veţi avea pe toată numai pentru voi, în scurt timp.
www.subtitrări-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Al_Mic. Subtitrări noi Team.