Întunericul bântuia în magicul ţinut Coventry, dominând asupra luminii.
Când au venit pe lume gemenele Soarelui şi ale Lunii de Halloween,
a renăscut speranţa.
Potrivit profeţiei, doar vrăjitoarele gemene
pot readuce lumina în Coventry.
Dar vor putea ele să scape de Întuneric chiar de ziua lor ?
VRĂJIGEMENELE
Copilele au supravieţuit !
- Să le ascundem ! O iau pe Apolla. - Eu, pe Artemis.
- Ai grijă. Sprijină-i capul. - Îl sprijin.
Grăbeşte-te !
- Soarta noastră e în mâinile lor. - Practic, e în mâinile noastre.
Păi, noi le ţinem acum în mâini, aşa că...
Du-te ! Întunericul nu va avea odihnă până nu le găseşte.
Ne întâlnim în altă dimensiune. Fetele nu-s în siguranţă împreună.
- Mergem în dimensiunea mov sau... - Fugi !
Aici vei fi în siguranţă, micuţo.
SPITAL
Acum nu ne rămâne decât să sperăm că a scăpat cu bine Karsh.
Vom fi în siguranţă, Artemis. Deschide-te, portalule !
Nu te teme, micuţo. Am scăpat, nu cred că am fost urmăriţi.
Scuze ! Ne daţi ori nu ne daţi ?
- Mă rog... - Bine.
Nu te teme, Artemis, te vei deprinde curând cu ciudăţeniile lor.
DUPĂ 21 DE ANI, DE HALLOWEEN
Surpriză ! V-am păcălit.
Într-o bună zi am să-ţi vâr capul în tort.
Ţi-am zis că n-o putem surprinde. Cât străluceşte soarele, e trează.
- La mulţi ani, Camryn ! - Mulţumesc, mamă !
Ce vrei să facem ? Azi avem de gând să te răsfăţăm.
Adică ziua de azi va fi exact ca ieri, alaltăieri...
Aşa şi trebuie ! Ţi-au trebuit 21 de ani ca să înţelegi asta ?
Ce frumos e, Cami ! Uite, David, îşi desenează autoportretul.
Nu ştiu dacă e autoportret. Seamănă cu mine, dar parcă totuşi nu sunt eu.
- Nu poţi fi tu, că ea nu vorbeşte. - Tată, o să te bat !
Sunteţi culmea, pe bune ! Nu murdăriţi tapetul cu glazură !
- Să vedem care vorbeşte mai mult ! - Îţi arăt eu ţie !
Surpriză !
Nu poţi fi şi tu prinţesă de Halloween, ca alte fete ?
Hei, trebuia să-i faci o surpriză.
- Nu s-o sperii de moarte. - Scuze, surioară.
La mulţi ani !
Te sărbătorim aducându-ţi micul dejun pe canapea.
Eu l-am pregătit. Iaurt cu căpşuni, cereale şi bomboane cu porumb.
Mersi că n-aţi uitat de ziua mea.
Mama zice că vă vedeţi diseară.
Se temea că pierde autobuzul dacă aşteaptă să te trezeşti.
Scuze ! Începusem să scriu în jurnal şi n-am văzut cum trece vremea.
Nu ştiu când dormi ! Mama ta spune mereu...
După cum spunea mama mereu, poate că sunt pe jumătate vârcolac.
Cât străluceşte Luna, sunt trează.
- Ţi-e dor de mămica ta ? - Nicole !
Ce ?
Da, mi-e foarte dor de ea. Mulţumesc că întrebi despre ea.
- Trebuie să fug ! - Ai planuri mari de ziua ta ?
Să-mi găsesc o slujbă. Micul dejun e delicios !
Mersi, Alex. La mulţi ani !
- N-am păţit nimic ! - Vreau să fac ceva diferit.
Poţi fi diferită mâine. La 12:00 vine mâncarea,
iar la 20:00 vin cei 100 de invitaţi la balul tău de Halloween !
Nu mă refeream la petrecere, mamă, ci la viaţa mea.
- Aut ! - Ce ? Ăla n-a fost aut !
Ba da, a fost aut.
Dar care e problema cu viaţa ta aşa cum e acum ?
Niciuna, dar am 21 de ani. Parcă aştept să se întâmple ceva special.
Nu e suficient că-l baţi pe tatăl tău la tenis ?
Aoleu !
Să fim serioşi, pe tata îl bat la tenis în fiecare zi. Răspund eu.
Ce ? N-am auzit telefonul sunând.
Mersi. Bună, Beth.
Cum putea şti că va suna ?
La fel cum ştie că tot ce facem noi e depăşit.
Eu nu sunt depăşit !
Da, tata se tot chinuie să joace tenis.
- Îmi arde faţa, atât. - Trebuia să zici ceva.
Fii atentă la asta !
- Ai păţit ceva ? - Nu...
- Bună, fato ! - Bună.
Slujba mea nu e grozavă, dar îl întreb pe şef, dacă vrei.
Să împarţi cu cineva o baie şi o friteuză ? Nu e deloc plăcut.
Sigur vrei să te ocupi de asta azi ? E ziua ta. Nu vrei ceva deosebit ?
Prietenii care nu au unde să stea n-au timp de lucruri deosebite.
Sper că nu începi să-mi cânţi ceva de jale.
- Scuze, voiam doar să fiu directă. - Nu ţi-a ieşit.
Dacă mi-aş schimba frizura şi mi-aş lua un căţel ?
Te-ar ajuta, dar conversaţia asta e ridicolă.
Poţi sta la noi cât vrei. Eşti ca un membru al familiei.
- Dar nu chiar din familie. - Pe bune, ce te frământă atâta ?
Nu ştiu, m-am trezit cu senzaţia că se va întâmpla ceva groaznic.
E ziua ta. Nu se va întâmpla nimic groaznic.
Ţi-am zis, e doar o senzaţie vagă. Zi-i mamei tale c-o salut.
Mamei ? Nu înţeleg...
Extraordinar ! E limpede că ai anumite puteri...
Bună, mamă. Alex îţi transmite salutări.
E o senzaţie deosebită. Nu ţi-o pot descrie.
Ca atunci când ai crezut că vei fi regina balului ?
Exact ! Numai că acum e o senzaţie şi mai plăcută.
- Gata, au trecut copiii. Calc-o. - Bine...
Ce te-a făcut să... Ce maşină mişto !
- Ce crezi că se va întâmpla ? - Chiar nu ştiu.
Dacă nu ştii, poate că s-a şi întâmplat deja.
Nu, pentru că va fi ceva care-mi va schimba viaţa.
De genul unei pedichiuri proaste ? Ce ? Asta îţi poate schimba viaţa.
Ştii când am păţit-o ? N-am purtat sandale o lună.
Trebuie să fiu cu ochii în patru, să fiu atentă la ce e în jur.
Uită-te ! Magazinul meu preferat are reduceri !
Asta chiar că îţi poate schimba viaţa !
Eu intru. Dacă vrei să te uiţi la pantofi, du-te. Ne revedem aici.
- De unde ştiai că vreau pantofi ? - Tocmai mi-ai spus tu.
- Ba nu. - Ba da.
Ba nu...
Eşti cum nu se poate mai pregătită.
Îmi vine să... Dar mă abţin. Sau poate nu ! Deşi...
Nu. Ar fi prea ciudat, nu ? Bine, mult succes. Mă scuzaţi.
Mersi... Ne revedem curând aici.
Bravo, foarte discret, ce să zic !
După atâţia ani în care mi-ai zis să nu mă bag...
Aici e vorba de destin !
ANGAJĂM PERSONAL
NU E NEVOIE DE EXPERIENŢĂ
Kazaam !
SUNTEM DISPERAŢI
Poftim ?
- Foarte subtil, ce să spun ! - Uneori e cam încăpăţânată.
- Ai grijă, că ai ridicat vocea. - Scuze, dar devin foarte...
Ce bine îţi stă !
- Am văzut anunţul din vitrină... - Poftim una la mărimea 40.
Aş vrea să mă angajez la dv.
Probabil că nu ţi-ar strica. Rochia aia costă 600 $.
600 $ pentru chestia asta ?
E un preţ incredibil de mic pentru o rochie de calitatea aceasta.
- Bravo, te-ai scos bine. - Mersi. Deja o căutam peste tot.
Ce-a fost asta ?
N-o să mint, nu am experienţă ca vânzătoare.
Dar nu mă tem de lucru, învăţ repede şi am mare nevoie de serviciu.
Eşti sinceră... E ceva impresionant.
Din păcate, în modă şi în vânzări sinceritatea nu e preţuită.
Îmi pare rău. Sunt sigură că vei găsi altă slujbă.
Înţeleg. Oricum, mulţumesc.
Aoleu, ce pantofi frumoşi ! Îmi plac la nebunie !
Mersi, tocmai i-am luat de la...
Bine, te angajez de probă. Se pare că suntem disperaţi.
Mai întâi, aranjează hainele pe raft şi fă ordine în cabină.
Mulţumesc ! Dar să ştii că-mi plac pe bune pantofii tăi.
- Iar mie, jeanşii tăi. - Vai, mersi !
Şi mai multe... Ce dezordonaţi sunt unii !
- Scuze... - Le ridic eu...
- Da, da, da ! - Ce se întâmplă ?
Asta e ! Ştiam că se va întâmpla ceva azi !
- De ce arăţi ca mine ? - Nu ştiu.
- Dar e mişto, nu ? - Nu !
Parcă am fi gemene. Dacă suntem ? Poate că suntem surori pe bune.
Nu te apropia. Nu suntem surori.
De ce nu ? E posibil. Om fi fost adoptate la naştere.
Eu sunt adoptată. Tu nu ? Ba sigur că da.
Mama noastră nu ar fi dat-o doar pe una. Sau da ?
Ce tot spui acolo ?
Ştiam că se va întâmpla ceva azi, dar nu aş fi ghicit ce.
Aş fi ghicit, dar m-aş fi înşelat. Ceea ce nu prea se întâmplă.
- Azi e ziua ta de naştere, nu ? - Da. De unde ştii ?
Tot azi e şi ziua mea. Vezi ? Suntem gemene.
Stai... Nu pot să cred ! E prea ciudat.
Stai ! Opreşte-te !
Asta chiar a fost ciudat.
În sfârşit, după atâţia ani...
Ce-am făcut e făcut. Nu mai e cale de întoarcere.
Şi Coventry ? Crezi că ei ştiu ce am făcut ?
- Ştiu. - Şi o să avem probleme ?
Thantos !
- Thantos ! - Ce e ? Ce s-a întâmplat ?
Apolla şi Artemis sunt în viaţă.
Te rog, Miranda, au trecut mulţi ani. Să n-o luăm de la capăt cu asta.
Thantos, am simţit-o în suflet. Priveşte !
Sunt în viaţă şi sunt împreună. Îţi vine să crezi ?
- Dacă e adevărat... - Este.
Atunci nu suntem singurii care ştiu.
Sunt în pericol. Trebuie să le găsim...
Înainte să le găsească Întunericul. Trebuie să mergem. Trebuie să...
Nu. Nu putem risca să te pierdem şi pe tine.
Mă duc eu. Le voi găsi şi le voi aduce acasă.
Crezi că voiam să fur rochia ? Incredibil !
Nici măcar nu e aşa de drăguţă, deşi îmi vine ca turnată.
Şi, ca să nu existe vreo confuzie, tu eşti concediată.
Nu mai cumpăr nimic de la voi.
Frumoase vitrine aveţi !
Stai ! Eşti supărată pe mine, o simt. Doar suntem surori.
Nu mai spune chestia asta ! Bine, poate suntem surori. Azi e ziua mea.
- Dar nu ştiu... Nu se poate. - Ce nu se poate ?
- Şi tu ştiai că se întâmplă ceva ? - Da...
Bună, Cami ! Bună, Cami !
Vă rog, terminaţi cu ţipetele.
- Arată exact ca tine ! - Grozav, nu-i aşa ? Suntem gemene.
Ce tare ! Şi eu vreau o soră geamănă !
Grăbeşte-te, că nu mai suntem decât câteva pe lume.
Putem pleca de aici ?
- Pe mai târziu. Cum te cheamă ? - Alex.
Drăguţ nume, îmi place. Eu şi Alex trebuie să ne cunoaştem. Pupici !
Aşteaptă-mă !
Deci ţi s-a părut groaznic gândul că ne vom întâlni.
Nu ştiam că te voi întâlni. Credeam că...
Alex... Ador numele ăsta ! Mă voi obişnui repede cu el. Super.
Asta-i maşina ta ?
- Am primit-o de ziua mea. - Azi ?
- Nici vorbă. Când am făcut 16 ani. - Bine...
- Te simţi mai bine ? - Da, mersi.
Nu te mai holba la mine, te rog.
Nu ştiu de ce eşti supărată. E cel mai minunat lucru din lume.
Sau părinţii tăi nu ţi-au spus că eşti adoptată ?
Am avut doar mamă şi mi-a spus. A murit acum trei luni.
Îmi pare foarte rău !
Ce tare !
Ramey şi Jenna sunt gemene, dar nu se întâmplă nimic când se ating.
La fel şi cu Erin şi Tara.
Ştiu mulţi gemeni, deci nu cred că ăsta e motivul.
Sigur că nu. Crezi că toţi gemenii au puteri magice ?
Nu, tocmai asta spuneam, că nu.
Te-ai născut prima ? Eşti tare autoritară.
Eu ?!
Deci crezi că avem puteri magice ?
Sunt într-un Porsche cu sora mea geamănă.
Magia mi se pare singura explicaţie logică.
- Hai să încercăm din nou. - Glumeşti ?
Haide, suntem relaxate acum. Nu putem ignora puterea asta.
Bine.
Exact asta mi-am dorit să se întâmple.
Arăţi absolut adorabil ! Am gusturi desăvârşite.
Stai aşa !
Acum.
Cred că l-a durut !
Aşa arată casa ta ?
- Aşa arată casa ta în interior ? - Te rog, nu te mai minuna.
Mamă, tată !
Nu, Cam ! Încă nu vreau să dau ochii cu părinţii tăi.
- Hai să ne lămurim ce se întâmplă. - Ce avem de lămurit ?
Camryn, părinţii tăi nu sunt acasă.
- Ia priveşte ! - Bună !
Grozav. Încă cineva care să umple scările de noroi.
Haide !
Aşteaptă-mă !
Aşa arată camera... Voiam să spun: ce drăguţă e camera ta !
E grozav dacă vrei să inviţi 300 de oameni la o petrecere în pijama.
Nici nu ştiu de unde să încep. Avem multe de aflat.
Ştiu ! Ne-am putea folosi puterile pentru a ne citi gândurile.
Nici pomeneală ! N-am chef să-mi zboare capul de pe umeri.
Bine. Atunci îţi arăt albume de poze, ca să mă cunoşti puţin.
Cred c-am început să te cunosc, mersi.
Sunt în dulăpior !
- Ce e ? - Oare am puteri magice şi singură ?
Dacă aveai, n-ai fi ştiut deja ?
- N-am încercat să aflu. Tu ? - Nici eu.
Sertarule, deschide-te.
Bun... Acum ajută-mă tu. Merge mai bine când încercăm împreună.
Credeam că vrei să ne lămurim.
Nu ne vom putea controla puterile dacă nu le exersăm.
Bine.
Sertarule, deschide-te !
Ai nimerit-o, era să ne zboare capetele.
Nici măcar caietele de amintiri nu-mi sunt aici.
Ia te uită, colanţii pe care nu-i mai găseam.
Tu ai desenat toate astea ?
Da, sunt studentă la Arte. Dintotdeauna am desenat.
- Eşti foarte talentată. - Mersi !
- Aceea sunt eu ? - Nu ştiu. Credeam că sunt eu...
Dar poartă amuleta mea.
De unde ştiai de amuleta mea ?
Nu ştiu. Uneori îţi apar în minte anumite imagini.
Credeam că e doar închipuirea mea.
Stai puţin. Sunt în şifonier.
Cine e ?
Nu ştiu, dar o desenez foarte des.
- E frumoasă, nu-i aşa ? - Foarte frumoasă.
- Simt că o cunosc. - Şi eu la fel.
Cine-a pus toate vechiturile astea aici ?
Poţi verifica în celălalt şifonier, te rog ? Sigur le am aici, pe undeva.
Are două şifoniere ?
Eu împart un sertar cu cartea de telefon, iar ea are două şifoniere...
Tocmai pe când credeam că ziua asta nu poate fi şi mai ciudată...
Le-am găsit în... Ăsta nu-i şifonierul meu !
Într-un fel ciudat, mă bucur să aud asta.
O să sune bizar ce spun, dar am senzaţia că am mai fost aici.
Cum ar fi posibil aşa ceva ?
Ai mai fost aici de multe ori, în visele tale, Camryn.
Ai darul clarviziunii. Sunt sigură de asta !
Nu mă mai pot abţine ! Vino să te îmbrăţişez.
- O cunoşti ? - Nu...
O cunoaşte cum mă cunoşti tu pe mine, Alex. Nevăzut, dar prezent.
Te-am vegheat în permanenţă, ca să nu ţi se întâmple nimic rău.
De era după mine, n-ai fi avut nici o julitură la genunchi, dar el zicea:
"Nu te amesteca. Taci, femeie, că începe să mă doară capul."
-Exact asta mi se întâmplă acum. - Cine sunteţi ?
Suntem Karsh şi Illeana, protectorii voştri şi slujitorii tatălui vostru.
- Tata ? - E aici ?
De ce a trebuit să deschizi subiectul ?
Nu, tatăl vostru...
A murit în ziua în care v-aţi născut. Gata, am spus-o.
- Veniţi aici, e mai multă linişte. - Mai multă linişte ?
Tatăl vostru ne-a cerut să vă veghem.
Dar unde suntem acum ?
- Ce-ar fi s-o întrebi pe sora ta ? - Suntem în Coventry, nu-i aşa ?
Coventry ? Ce-i aia Coventry ?
E un tărâm fantastic despre care scriam eu.
- Alex are darul cunoaşterii. - Ţinutul ăla nu există.
Universul are dimensiuni infinite.
Mă rog, doar nouă. Poate nouă şi jumătate.
Dar toate sunt reale. Aceasta e dimensiunea noastră şi a voastră.
Stai. Aţi zis că sunteţi protectorii noştri. De ce anume ne protejaţi ?
- Hai, spune-le. - De Întuneric.
- Deci şi asta e adevărat.
Ce e adevărat ? Despre ce tot vorbiţi ? Va trebui să...
Dar mama ? Ce-i cu mama ?
- Nu stă bine cu atenţia. - Da, încep să observ asta.
- Mama voastră e în viaţă. - Minunat ! Ai auzit, Alex ?
-"De 21 de ani..." -Da, ştiu !
De 21 de ani aşteptăm ziua aceasta.
Viitorul ţinutului Coventry e-n mâinile voastre.
În mâinile noastre ? Dar de ce... Sigur, o să vă ajutăm cum putem.
- Nici gând. Nu vreau să aud de asta. - Alex...
Nu ! Eu ştiu cum se termină povestea !
- Alex, te rog... - Stai !
Nu vă supăraţi. Aşa e ea, îi place s-o şteargă.
Voi staţi aici, mă întorc imediat. Discutaţi voi între voi, da ?
Ce drăgălaşe sunt ! Oare ar fi trebuit să le spunem
că au fost însemnate cu pecetea morţii ?
- De ce să le spunem aşa ceva ? - Ştiu şi eu ?
Alex, ce faci ?
În şifonierul meu se desfăşoară un basm, iar tu vrei să pleci ?
Nu există nimic magic, nici de basm, la locul acela.
Ar trebui să mai ieşi în lume. Ceva mai magic decât asta nu există.
Poate unul dintre voi să vină aici, vă rog ?
Mi-au promis că aşteaptă...
Uite de ce ni se pare atât de cunoscut.
Le-am desenat acum doi, trei ani. Oare sunt locuri din Coventry ?
Să sperăm că nu.
Eşti singura persoană din lume
care vede ceva rău în a afla că ai o soră şi puteri magice.
Iartă-mă, dar când afli că e real, când vezi...
- Nu mi-am imaginat că arată aşa. - Alex, fii serioasă !
Dacă e adevărat ceea ce am scris, atunci tata nu a murit împăcat.
A fost ucis pe când încerca să ne apere.
Pe noi două ? Dar cine ne-ar putea dori răul ?
- Pune-le lângă celelalte. - Bine.
- Să nu-mi deranjaţi bucătăria ! - Sigur, doamnă.
Sigur ! O să-mi spui că Întunericul, o chestie cu nume ridicol, apropo,
ne urmăreşte ca să ne omoare ?
Nu mă mai tem de întuneric de când aveam şapte ani.
Alex, dacă sunt oameni în pericol, dacă mama are nevoie de noi...
Am deja o mamă ! Adică aveam...
N-am spus că nu ai.
Nu se poate să mă părăseşti. De-abia ne-am regăsit.
Suntem surori.
Surori ciudate şi magice !
Dar ai dreptate. Indiferent ce se întâmplă, ne priveşte pe amândouă.
Doamnă Barnes !
- Să mergem. - Eşti sigură ?
Absolut. Nu va observa nimeni că am şters-o.
Doamnă Barnes !
Nu-mi pasă cât e de periculos.
Vreau să le găsim urgent. Mă ocup chiar eu dacă e nevoie.
Sigur, cum vrei ! Pleacă din Coventry !
Lasă-ţi poporul fără apărare în faţa Întunericului !
Pur şi simplu... Iartă-mă, te rog.
Dar am aflat că fetele mele sunt în viaţă, ştiu că au nevoie de mine.
Cu toţii avem nevoie de tine. Unii mai mult decât alţii.
Te rog, ai răbdare.
Cu cât folosesc mai mult magia, cu atât le vom găsi mai uşor.
Asta dacă vor să fie găsite.
Peste 20 de ani ? E greu să stai ascuns atâta vreme.
Dacă e o capcană care să te ademenească departe de Coventry ?
- Gândeşte-te. - Nu vreau să gândesc aşa.
Mă gândesc doar că fetele mele sunt în viaţă, pe undeva...
Cum au supravieţuit atâţia ani ?
- Or fi în cârdăşie cu Întunericul. - Nu !
Cineva le-a protejat.
Cum se numeau slujitorii fratelui meu, Illeana şi Karsh ?
Ştii că au fost ucişi în bătălie, cu Aron. Soţul meu, fratele tău...
Adevăraţi eroi, fără îndoială.
Dar, ca şi fetelor, nu li s-au găsit corpurile.
- Nu vreau să ascult aşa ceva. - Miranda...
Fetele trăiesc pentru că Aron s-a sacrificat şi le-a dat puterea.
Crede-mă, Miranda, chiar dacă nu ţi-am văzut niciodată fiicele,
le iubesc ca şi când ar fi şi ale mele.
Ele ar putea salva Coventry, ar putea readuce lumina.
Cine le are de partea sa ne poate hotărî soarta.
Găseşte-le, te rog.
Asta şi vreau să fac.
- Hai să ne uităm la jurnalele mele. - Să văd unde locuieşte sora mea !
Aşa arată casa ta ?
- Aşa arată baia ta ? - Ai dreptate, e tare enervant !
Scuze, dar... Îmi dau seama că avem vieţi foarte diferite.
Aşa zici ? Dar nu te simţi vinovată, nu aş face schimb cu tine.
Nu gândeam aşa, jur.
Iat-o: istoria Insulei Coventry,
scrisă de la 24:00 la 04:00, când nu puteam să dorm.
Adică atunci când luminează Luna !
Eu desenez mereu dis-de-dimineaţă, când răsare Soarele !
Când mă trezesc, am imaginile în minte, de parcă fusesem acolo.
Mare nebunie, nu ?
Doamne ! E cel mai palpitant lucru care mi s-a întâmplat !
E o nebunie tare plăcută ! Dar o mare nebunie, recunosc.
Nu numai că avem vieţi diferite, ci şi idei diferite despre ce e plăcut.
- E mama. Alo, mamă ? - Bună, puiule.
- N-o să-ţi vină să crezi ! - Ce e ?
- Ce-ai păţit ? - Nu-i poţi spune mamei tale.
Ba da, e o mamă tare de gaşcă.
"Am o soră geamănă, "
"iar mama noastră biologică e într-o dimensiune magică."
"Şi Întunericul vrea să ne omoare."
-Nicio mamă nu-i chiar aşa de gaşcă. - Bine.
Scuze. Poftim ? N-o să-ţi vină să crezi ce pantofi am găsit !
- Excelent ! - E bine aşa ?
Alarma asta sună altfel decât sunt obişnuită...
Nu mai avem mult timp. Sugerez să...
Sun ca să fii prevenită în legătură cu petrecerea de diseară.
Avem o problemă cu florăria. Au exagerat cu tematica de Halloween.
Nu-i nimic. Nu te îngrijora, mamă, va ieşi bine.
Vin cu o nouă prietenă. O cheamă Alex.
- O să-ţi placă de ea. - Foarte bine.
- Te iubesc. Pa ! - Pa !
Ce e ? Nu se poate să nu vii la petrecerea surorii tale.
- Eşti imposibilă. - E una din calităţile mele.
Hai să plecăm, vrei ?
- Ce-ar fi să... - Nici să nu te gândeşti.
Hei !
- Au plecat ! - Poftim ?
- Ce vrei ? E un zid foarte gros. - Cum ?
Am trecut printr-un tapet din anii 70 care o să mă lase traumatizată.
Apolla ? De ce mi-ai spus Apolla ?
Dacă nu-ţi place, să-i ceri socoteală mamei. Măcar nu te cheamă Artemis.
Nu ţi s-a părut ciudat că scrii despre gemene ?
Era evadarea mea. Mama a citit povestea şi s-a simţit rănită,
fiindcă scriam mereu despre mama aceea frumoasă cu puteri magice.
A crezut că-i reproşez că stăteam într-o rulotă oribilă, în Montana,
pe când îşi încheia studiile.
Orice copil visează la ceva magic şi minunat. Eu voiam să fiu prinţesă.
Păi cam eşti.
Voiam să spun că asta nu înseamnă că nu îţi iubeai mama.
Ştiu... Mersi. Dar Coventry nu a fost întotdeauna un tărâm fericit.
Când ne-am născut noi, se dădea un război cumplit cu Întunericul.
Acesta a distrus totul în cale,
devorând lumina şi furând sufletele nefericiţilor care-i cădeau pradă.
Numai puterea unită a părinţilor l-a ţinut la distanţă
până ne-am născut noi.
Când mama a născut, Aron, tata, conducătorul forţelor luminii,
a fost nevoit să lupte singur.
Dar Întunericul avea acum avantajul care îi trebuia.
Tata voia doar să ne salveze.
Atunci, ne-a dat şi ultimul strop de putere care-i rămăsese.
Când Întunericul a încercat să ne atingă, s-a întâmplat ceva.
Bravo nouă ! Şi aveam o singură zi pe lumea asta. Trăiască bebeluşii...
E ziua voastră...
Nu ştiu ce s-a întâmplat după aceea. Mă rog, acum bănuiesc.
Cei doi ciudaţi ne-or fi lăsat la un spital de aici
şi am trăit mai mult sau mai puţin fericite 21 de ani.
Nu ştii ce s-a întâmplat cu mama, Miranda ? Aşa i-ai spus, nu ?
Aşa i-am spus şi eu în tablourile mele.
E clar de unde am moştenit frumuseţea.
Am scris multe poveşti despre ea. S-a măritat cu unchiul nostru.
Nu şi-a pierdut niciodată speranţa că suntem în viaţă.
Dar am avut mereu senzaţia că e captivă şi trebuie s-o ajutăm.
În imaginaţia mea, eu eram cea care o salva.
- Dar eu unde eram ? - La cumpărături.
Mi se pare logic.
Doi hamburgeri dubli, sos extra, brânză extra, fără murături.
Nu-mi plac murăturile !
E clar că sunteţi rude.
Când ţi-am zis să faci ceva special, nu mă gândeam să-ţi iei o soră.
- Nu-i aşa că-i minunat ? - Ba da, e minunat.
Şeful zice să faci o cerere. O să avem nişte posturi libere.
Super, mersi.
Ne vedem acasă.
Lucinda e cea mai bună prietenă a mea !
- Suntem ca surorile. - Dar nu chiar surori.
Vii la o petrecere cu mine ? E în Waverly.
Waverly ? Foarte frumos !
Nu-i nimic rău în a locui într-un cartier protejat.
- N-am zis că-i rău. Nu-i aşa ? - Aşa e !
- Eşti groaznică ! - E una din calităţile mele.
Ce-ai scris aici ? Sunt ca nişte poezioare bizare.
Într-un tărâm magic există şi vrăji. Dar să ştii că nu funcţionează.
Le-ai încercat ? Mai recent ?
"Când ceva vrei să dispară, Bate-l scurt şi zi: 'Să piară ! '"
Ce vrei ? Am scris asta la şapte ani. Zi mersi că rimează.
Ţi-am spus că nu sunt vrăji adevărate.
Hai să o încercăm.
Când ceva vrei să dispară, Bate-l scurt şi zi: 'Să piară ! '
E vraja ta, nu a mea !
Alo ? Ce mai faci ?
Da, nicio problemă. Pot vorbi. Da, sunt la masă.
Îţi vine să crezi ? S-a mutat în Waverly. Ce dobitoc !
Mi-ar fi plăcut să avem o vrajă pentru asta...
Cine-a zis că nu avem ? Ţi-am spus, sunt inventate de mine.
M-am dus acolo aseară...
Eşti mojic, vorbeşti prea tare...
Na, fă baie în mâncare !
Trebuie să te las.
- Hai, vrăjigemenele... - Vrăjigemene.
Toată ziua m-am gândit la asta !
- Vrăjitoare... -... gemene. Exact.
- Hai să mai căutăm vrăji. - Bine.
Hai, vrăjigemenele...
Ai ceva pe faţă.
Vraja a fost cam imprecisă, dar se vor îmbunătăţi.
Pastele astea sunt delicioase.
Când dovlecii-s urâcioşi...
Hai să-i facem mai frumoşi !
- Bravo ! - Hai, vrăjigemenele !
Îţi vine bine culoarea asta, îţi scoate ochii în evidenţă.
Alo, păpuşa ! Vrei un bărbat adevărat ? Fuga la mine !
Hei !
Arăţi ridicol.
Albastrul nu mă avantajează.
Ce s-a întâmplat ?
Nu ştiu. O fi ricoşat vraja în mine. Desfă-o.
Vrajă ce l-ai prins pe Karsh, Ia maimuţa şi mă laşi...
Nu sunt maimuţă. E gorilă, se vede după blană.
Nu sunt specialistă, ca Jane Goodall.
- Să mai încercăm o vrajă haioasă. - Bine.
Nu cred că au înţeles gravitatea situaţiei.
Relaxează-te un pic. Au fost despărţite toată viaţa.
Profeţia spune: "Trebuie să înveţe să acţioneze unite."
Ştiu, dar au început să danseze step pe nervii mei.
Iar Întunericul devine tot mai puternic.
Mereu mi-am dorit o soră.
- Crezi c-aş putea să... - Nu, nu mă mai întreba.
Lasă-mă pe mine.
- Karsh, ce se întâmplă ? - E aici.
- Unde, aici ? - Nu ! Aici în sensul general.
- Nu pricep. - Ce-i de priceput ? E aici !
- Mă sperii ! Ce ne facem ? - Mă gândesc acum la un plan.
- Ai găsit planul ? - Nu !
Speram că e acasă Nicole. Ar trage o sperietură dacă te-ar vedea.
Mi-ar plăcea să-i dau o lecţie, că ea mă sperie tot timpul.
Ştii cum găsim poarta spre Coventry, să mergem la mama ?
Cred că există o vrajă a portalului.
Am desenat porţi strălucitoare. Oare ele or fi ?
Nu vreau să mergem acolo până nu ştim cum învingem Întunericul.
Fii serioasă ! Nu are nicio şansă în faţa noastră.
N-ai văzut de ce suntem în stare ?
Vai de amărâtul de demon care se va pune cu noi.
- Alex ! - Pe aici !
Nu te apropia de mine !
- Alex ! - Cam ! Prinde-mă de mână !
- Mai repede ! - Vin !
Aici !
- Ce-a fost asta ? - Tu ce crezi ? "Amărâtul de demon".
- De parcă tu n-ai fugit. - Poftim ?! Dacă nu eram eu...
Fetelor ! Nu e momentul să vă certaţi.
Consideraţi-vă norocoase că aţi scăpat.
Am şi pus pariu că nu scăpaţi.
"Norocoase" ? Nu ! Chestia asta trebuia să fie un joc amuzant.
Magie, scântei, castele şi inorogi. Nu "ce bine că n-am murit" !
Nu m-am aşteptat la aşa ceva !
- Bine, atunci noi plecăm. - Vă lăsăm...
- Veniţi înapoi ! - Unde s-au dus ?
N-am terminat cu voi !
Mă simt vinovată. Nu trebuia să le lăsăm...
Unde aţi fost, domnul şi doamna "Niciun-pic-de-ajutor" ?
Voi aţi început toată tărăşenia. Ziceaţi că ne păziţi.
Puterile noastre sunt minuscule în dimensiunea voastră.
Să nu cumva să ne mulţumiţi pentru ultimii 21 de ani... Cu plăcere !
Mai bine mai târziu decât niciodată. Până la urmă aţi apărut.
Oricât vrea el să se laude, tu ai deschis poarta spre Coventry.
- Eu ? Dar... Serios ? - Da.
Nu-mi amintesc decât că m-am gândit că trebuie să scăpăm.
Dar ai avut încredere în tine şi în puterile tale.
Sunteţi cu adevărat fiicele lui Aron.
Nu aveţi voie să vă îndoiţi când mai luptaţi cu Întunericul.
Cum, să mai luptăm ? Nici gând. Nu mai fac aşa ceva, gata.
- Nu vă puteţi întoarce din drum. - Nu ? Fii atent.
Am petrecerea de ziua mea şi nu vreau s-o ratez.
Şi nici pe următoarele 60 sau 70.
Camryn, ştiu că eşti supărată, dar trebuie să-ţi aminteşti
că ai mai luptat cu Întunericul şi ai învins.
Când eram bebeluş, asta vrei să spui ? Aveam o zi !
Ţipam, făceam pe mine şi mă întrebam "Ce naiba ? "
Acum îmi stăpânesc mai bine vezica, dar restul e la fel.
Puteţi să vă luaţi înapoi magia. Eu mă duc acasă.
- Cam ! - Avem şi un plan B ?
- Am trecut de B, suntem la D. -Aşa e...
Nu spuneai tu că suntem surori şi trebuie să rămânem împreună ?
Întotdeauna vom fi surori. Te rog, nu-mi vine să cred că vrei să rămâi,
că ţi se pare o idee bună să acceptăm lupta asta.
Nu, dar vreau s-o găsim pe mama. S-o cunoaştem, s-o ajutăm.
Ai desenat-o toată viaţa. Nu vrei s-o vezi ?
- Nu vom reuşi ! - Ba da, împreună putem.
Nu simţi asta când ne ţinem de mână ? Suntem de neînvins.
Nu suntem.
Mă simt de neînvins când sunt cu părinţii mei, acasă, nu aici.
Nu înţelegi ? Până să apară ăştia doi, nu păţisem nimic rău.
Bine, am înţeles.
Chestia ciudată e că mie mi s-a întâmplat ceva mai rău decât asta.
Îmi pare rău, dar nu e vina mea.
Nu vreau s-o înlocuiesc pe mama !
Ştiu.
Pot să plec acasă ?
Întunericul a plecat de acolo, nu poate sta mult în lumea voastră...
Cam, aşteaptă !
- Nu mă plictisesc deloc de asta. - Eu, în schimb, da.
- Pe bune ? - Te tot dai mare la petreceri şi...
- De ce n-ai zis nimic ? - Păi...
Camryn !
Ziceai că mie îmi place s-o şterg.
Se vede treaba că avem şi asta în comun. Ai grijă !
Camryn Elizabeth Barnes, unde ai fost ?
Ştiu că e ziua ta, dar e lipsă de respect să vii aşa de târziu.
Îmi pare rău ! Te iubesc.
Sunteţi cei mai buni părinţi, nu vă merit.
Vă mulţumesc că mă apăraţi de rele.
Cu plăcere.
Te iubesc, tati !
Ce-a fost asta ?
Habar n-am. Nu-mi dau seama dacă e vrăjeală
sau unul din momentele alea când îţi dai seama că merită să fii tată.
Iubitule...
- Era vrăjeală. - Da...
David, mi-ai promis că nu faci breakdance.
Nu... Am alunecat pe ceva. Ne vedem mai încolo.
În sfârşit a sosit prinţesa sărbătorită !
Nu sunt prinţesă. De ce îmi spune toată lumea aşa ?
Fiindcă eşti costumată în prinţesă.
A, da. Scuze.
O prinţesă prost-dispusă, dar totuşi prinţesă.
Unde-i sora ta ? Voiam să aud toate detaliile.
Nu-ţi face griji, n-am spus nimănui. M-am gândit că vrei să fie surpriză.
Bună, Cami. Unde-i sora ta ? Gemene, nu ? Foarte tare !
Zo, ţi-am spus să nu zici nimic. În unii nu poţi avea încredere.
Nu-i nimic. Cred că nici nu vine.
- Cum ? De ce ? - Nu avem atât de multe în comun.
Serios ? Mă rog, nu punem la socoteală jeanşii oribili şi coafura.
Dar, altfel, mi s-a părut isteaţă. Semănaţi foarte bine.
Nu ştiu... Poate. Doar la suprafaţă, probabil.
E cumva neinteresantă şi superficială ?
Nu, eu sunt aşa.
Poftim ? Cami, nu eşti deloc neinteresantă sau superficială.
Crede-mă. Nu sufăr asta, ţi-aş spune dacă eşti aşa.
E ceva greşit să-ţi placă viaţa ta aşa cum e şi să vrei să rămână aşa ?
- Nu. - Nici dacă răneşti pe cineva ?
Stai puţin, nu suntem la lecţia de morală. E o petrecere.
Singura ta problemă e că gândeşti prea mult.
Noroc că ştiu soluţia pentru asta. Dans şi flirturi neruşinate.
- Astea sunt două soluţii. - Nu şi dacă le combini.
Zorro, vrei să dansezi cu o prinţesă ?
Beth !
- Cu plăcere. Vrei să dansăm ? - Sigur...
Vreau să aud chicoteli şi să văd cochetărie, domnişorico.
Bună...
Tare grea e slujba de cea mai bună prietenă !
De ce faci chestia asta ? Îl înmoi în sos după ce ai muşcat ?
- Scuze... - Ai compromis tot bolul.
Te rog... Dezgustător !
- Nu mai mănânci ? - Poftim ?
A fost foarte gustos, dar nu prea mi-e foame.
- Hai, mami ! - Mergem după dulciuri.
Mai sunt câteva case la care nu a fost.
- Mulţumesc pentru cină. - Cu plăcere.
- La mulţi ani ! - Mersi.
Să mă gătesc de petrecere şi să aflu dacă merge autobuzul în Waverly ?
Cred că petrecerea aia se va ţine fără noi. Cel puţin fără mine.
- De ce ? Gemenele nu se iubesc ? - Aşa ceva.
Ce s-a întâmplat ? Când v-am văzut mai devreme,
păreaţi prietene la cataramă, parcă vă ştiaţi de-o viaţă.
- Nu poate fi ceva foarte grav. - Nu ştiu. Este...
Lasă. Nu ai cum să înţelegi.
Sigur. Doar nu am decât trei surori şi nu te ştiu decât dintotdeauna...
Mai ai şi alte arome în afară de sarcasm ?
Nu.
Nu ştiu de ce, dar credeam că pot avea încredere în ea.
Credeam că vom fi alături, că mă va susţine.
Ai aşteptat cam mult de la cineva pe care îl ştii de şase ore.
Singura persoană pe care mă pot baza sunt eu.
Asta-i o lovitură sub centură pentru cineva care ţi-a pregătit un tort.
- Ne plângem de milă ? - Cum vrei.
Lucinda !
Ce ştie ea ? Chiar trebuie să mă descurc singură.
Mă urmăresc forţele Întunericului, protectorii mei au dispărut,
aşa-zisa mea soră chefuieşte... Nu vreau să stau degeaba !
Dar nici nu e nevoie.
Am mai deschis poarta spre Coventry, o s-o deschid din nou.
Sunt fiica lui Aron.
Trebuie doar să cred în mine şi în puterile mele. Asta e, încredere.
Bun. Haide, Alex.
O să reuşeşti. Concentrează-te.
Mamă şi fiică să se revadă, Porţile din Coventry să cadă !
Mersi ! Dacă nu merg la petrecere, măcar să stau în camera mea.
Să am încredere în puterile mele...
Desigur, acum opt ore nici nu ştiam că am puteri.
Bun. Fără rime, doar puterea gândului.
La Coventry !
Ura !
Ştiam eu că pot ! Ştiam că pot deschide... Dar unde am nimerit ?
Cine-i acolo ?
- E în spatele coloanei. - Mersi.
Artemis ?
Acum mi se spune Alex, dar...
Da, eu sunt.
Bună. Eşti mama mea, nu ?
Eşti în viaţă. Nu-mi vine să cred !
Zi de zi, vreme de 21 de ani... N-am încetat niciodată să sper.
Cum de m-ai găsit, în sfârşit ? Cum ai ajuns aici ?
Păi... Aşa cum se face, prin magie.
Îmi pare aşa de rău, Artemis !
Nu trebuie. Nu puteai şti. Ai făcut ce trebuia făcut.
Coventry nu ar exista fără tine.
De unde ştii asta ?
Dar ştii, într-adevăr. Ai darul.
Nu-mi vine să cred că eşti aici.
Alex ? Iartă-mă !
Am fost geloasă, ca de obicei.
Cum să nu te bucuri că ţi-ai găsit sora ?
Chiar dacă nu ştiai că ai o soră.
Îmi pare rău că n-au mers lucrurile cum voiai, dar nu renunţa.
Ar trebui să discuţi cu ea.
Ar trebui să mergem la petrecere. O să ne simţim bine.
Putem râde de unii şi de alţii. Haide, ştiu că-ţi place asta.
Alex ?
Sper că n-ai plecat la Waverly fără mine ! Ai noroc că e ziua ta !
Unde e Apolla ? De ce nu e cu tine ? E bine ?
E bine. E... E cu familia ei.
Înţeleg.
Dar, pentru când o vei cunoaşte, să ştii că preferă să i se spună Camryn.
Deşi cred că-i poţi spune şi Cam sau Cami.
Dar familia ta ?
Se vede că ai fost înconjurată de multă dragoste.
Şi sunt recunoscătoare pentru asta.
Am avut o mamă minunată, iar Illeana şi Karsh m-au vegheat.
Illeana şi Karsh ? Ar fi trebuit să-mi dau seama.
- Sunt dintre cei buni, nu ? - Cei mai buni.
Şi au făcut bine că v-au dus dincolo.
Coventry ar fi fost periculos pentru două vrăjitoare tinere şi puternice.
Dar acum eşti aici şi asta e important.
Împreună, putem învinge orice.
Chiar orice ?
Întunericul prinde puteri pe zi ce trece,
dar fiica lui Aron s-a întors
şi lumina va fi readusă în toate colţurile ţinutului.
- Toată lumea se bazează pe mine ? - Pe tine şi pe sora ta.
Dar nu-ţi face griji. Tu ai puterea.
- La mulţi ani, scumpo ! - La mulţi ani !
De ce nu a venit încă ? E cel mai slabă când doarme Soarele.
Ai răbdare, momentul trebuie să fie precis.
Ce vrei ? Trebuie să fiu în putere.
Unde pleci ? Credeam că vrei să-l cunoşti mai bine pe Zorro.
Nu prea am chef să joc teatru.
Ce-i cu tine ? Petrecerea e perfectă, cu excepţia mixajului de piese disco.
Toată lumea se distrează de minune. Tu de ce nu ?
Dar şi eu mă simt de minune ! Mă rog, mă simt bine... Acceptabil.
N-am nimic, crede-mă. Doar că mă preocupă nişte lucruri.
Sigur poate aştepta până mâine. Azi, tu eşti cea importantă.
Ca ieri şi alaltăieri şi în toate celelalte zile.
Lasă-mă cinci minute şi promit că îmi voi reveni.
Bine, cinci minute. Dacă nu apari, îţi deschidem cadourile fără tine.
- Ce are ? Necazuri cu vreun băiat ? - Nu cred.
Necazuri cu rochia ? Atunci care e problema ?
Să vedem ce pot să aflu.
Bun. Sunt un tip sensibil. Sunt tatăl tău. Hai, că poţi.
Am citit toate cărţile. M-am pregătit pentru clipa asta.
Hai, că poţi, iubito. Hai, că poţi.
Nimeni nu te poate învinui pentru că eşti distrasă.
Mi-a povestit Beth că ai avut o zi plină de emoţii.
- Fata asta... - Alex.
Sigur e sora ta şi nu doar cineva care seamănă cu tine ?
Suntem surori, mamă, crede-mă.
- Mi se pare minunat ! - Şi mie.
Atunci cum de nu e şi ea aici ?
E complicat. Este...
Ea a vrut foarte mult să o găsească pe mama noastră biologică,
dar eu sunt fericită aici.
Camryn Elizabeth, e vorba de mine ?
- Te temi că mă vei răni ? - Nu.
Bine. Fiindcă nu ai motive să te simţi aşa.
Dacă ştiu ceva pe lumea asta, ştiu că iubirea e infinită.
Întotdeauna poţi găsi mai multă la nevoie.
Doar fiindcă vrei să oferi iubire şi altcuiva
nu înseamnă că trebuie să iei din cea pentru mine.
Te iubesc, mamă !
Şi eu te iubesc. Vezi ?
Ce zici să ne întoarcem la petrecere ?
Se face târziu, iar tatăl tău nici nu a început să te facă de râs.
Mai e ceva.
Încă ceva pe lângă sora geamănă ?
Eu şi Alex nu suntem de pe aici.
Şi nu mă refer la oraş, ci la o altă dimensiune.
Poftim ?
Suntem din cu totul altă... Mă rog, nu ştiu exact ce e.
Când ne-am născut, era război şi tata a fost ucis,
iar protectorii noştri ne-au ascuns, ca să nu ne găsească Întunericul.
Dar acum suge toată viaţa din univers.
- Doar atât ? - Am zis că avem puteri magice ?
Cami, ce-i cu povestea asta ?
Nu te-am mai auzit spunând-o de când erai mică.
Ţi-am mai povestit asta ?
Uneori te trezeai ţipând din vreun coşmar
şi mereu vorbeai despre Întunericul care te urmăreşte.
- Şi chipul pe care îl desenai... - Am desenat şi chipuri ?
Chipuri care ieşeau din întuneric. Normal că erai speriată.
Erau desene înfricoşătoare, chiar greu de îndurat,
dar tatăl tău spunea că îi amintesc de operele de tinereţe ale lui Munch.
Un chip care ieşea din întuneric ? Mai ştii cum arăta ?
Nu mă întreba pe mine, tu l-ai creat. Sigur l-am păstrat în vreun caiet.
Cami !
Miranda ! Miranda, aici erai !
Eram aşa de îngrijorat că nu ajung la timp... Nu mi-aş fi iertat-o.
Artemis, el e Thantos, fratele tatălui tău.
Thantos a luptat alături de tatăl tău în război şi a fost rănit.
Ai ajuns exact când trebuia.
Întunericul a trecut de poarta nordică
E aici ? În castel ?
Nu va rezista. Ţi-am spus să ai încredere în profeţie.
Tocmai când deznădăjduiam...
Dar Apolla nu a venit cu ea. Trebuie s-o găseşti şi s-o aduci.
- Nu e aici ? S-a întâmplat ceva ? - Să zicem că are anumite probleme.
Artemis îţi spune unde o găseşti. Mă ocup eu de poartă.
- Nu mai avem mult timp. - De ce ? Ce se întâmplă ?
Fără tine, sora ta e neajutorată în faţa Întunericului.
Cum ? Nu ! Dacă aş fi ştiut asta, nu aş fi lăsat-o singură.
Ea a crezut că Întunericul o va lăsa în pace dacă nu se apropie.
Acum, când ştie că sunteţi în viaţă, Întunericul nu vă va lăsa în pace.
Nu există decât un răspuns: înfrângerea totală. Aşteaptă aici.
Eu nu curăţ chestia asta !
- Camryn ? - Lucinda ?
Semănaţi aşa de bine, că am ezitat.
- Eram sigură că o aud pe Alex. - E aici ?
Se pare că nu. Poate s-a răzgândit. Portarul nostru mă dezamăgeşte.
Stai aici. Mănâncă, dansează, fii veselă. Mă întorc repede.
Ar trebui să discuţi cu Alex. Sunteţi grozave împreună.
Mersi. Sper să mai avem ocazia.
Nu, nu aici ! Nu cu prietenii mei !
- Trebuie să te scoatem de aici. - Toată lumea e în pericol.
Ai încredere în mine. Numai pe tine te vrea.
Trebuie să te ducem în Coventry. Numai acolo ai putea fi în siguranţă.
Uşa din faţă !
Uşa asta nu va rezista mult.
Aici ! Am deschis un portal în dormitor.
- Stai, Karsh. Unde pleci ? - Mergeţi. Eu îl mai încetinesc.
- Nu ! Grăbiţi-vă, vă rog !
Să te ţii tare, da ?
- Sunteţi împreună ? - Când da, când nu. De 21 de ani.
- Ne-am cunoscut la o petrecere... - Mergeţi odată !
Să ne grăbim, nu mai avem mult timp !
Karsh !
- Ce se întâmplă, Emily ? - Nu contează. Are nevoie de mine.
Lasă-mă în pace ! Nu vreau puterile, nu vreau să fiu prinţesă.
- Camryn ! - Nu intra, mamă. E prea târziu.
- Camryn ! - Ce se întâmplă aici ?
Mamă, cum ai reuşit ? Şi tu ai puteri magice ?
Din câte ştiu, nu. Nu-mi vine să cred !
Vă rog, spuneţi-mi ce se întâmplă.
Mai târziu, tată. Acum am ceva de făcut.
Nimeni nu îmi ameninţă familia şi scapă nepedepsit. Merg la Coventry.
Poate că e cealaltă.
Miranda ! Îmi pare atât de rău, Miranda.
Ce s-a întâmplat ? Ai găsit-o ?
Da şi abia am scăpat cu viaţă.
Cea mai mare teamă a noastră s-a împlinit. E a Întunericului.
Vom sigila castelul contra ei.
- Nu se poate. - E singura opţiune.
Nu. Nu se poate fiindcă e deja aici.
Frumoasă încercare, dar am ajuns cu cinci minute înaintea ta.
Apolla, cât mă bucur !
Cum spui tu, nefericitule !
Când am ajuns la casa voastră şi am fost atacat, am presupus...
Bravo, surioară.
O întrebare, Thantos. Dacă nu-mi mai văzuseşi fiicele înainte,
de ce ţi-a desenat Apolla chipul ieşind din întuneric
după moartea lui Aron ?
Seamănă bine de tot cu tine.
Ce-i asta ? Întunericul e la porţi, iar voi pierdeţi timpul cu un desen ?
Scuzaţi-mă, dar cred că avem probleme mai urgente.
Stai jos.
Bravo, mamă !
- Miranda, Întunericul... - Nu va face nimic fără tine.
- L-ai ucis pe tata şi ne-ai urmărit. - Nu-i adevărat. Miranda, te rog...
Propriul meu frate ? Nu aş face rău nimănui.
Dacă vrei adevărul, priveşte-mă-n ochi.
Am prefera să-ţi vedem palmele.
Fiicele lui Aron s-au întors, într-adevăr.
M-aţi învins o dată, mai puteţi o dată la fel de bine.
Propriul tău frate...
Fratele meu avea totul şi nu aprecia nimic. Puterea, Coventry şi pe tine.
Ţi-am redat puterea.
Credeam că luptăm împreună ca să readucem lumina în patrie.
Dar, în tot ăst timp, te-ai folosit de mine, m-ai secat de forţe.
Miranda, te rog. Te iubesc !
Nu poţi repara vieţile distruse, dar poţi elibera sufletele luate.
Mă tem că nu pot face aşa ceva.
Nu cred că ai de ales. S-a terminat, Thantos.
Dimpotrivă, acesta e de-abia începutul.
Nu vă apropiaţi.
- Puterile mele... - Au dispărut.
Lumina din Coventry stă să se stingă.
- E trist, dar nu mai ai nimic. - Nu e adevărat. Ne are pe noi.
- Corect. Le mai ai doar pe ele. - Cere palme sau mi se pare ?
Urăsc despărţirile lungi, mai ales cele aşteptate de 21 de ani.
Nu vei câştiga definitiv. Lumina învinge întotdeauna.
Aşa crezi ?
Mamă, nu !
- Alex ! - Camryn !
- Ce se întâmplă ? - Alex !
- Camryn ! - Daţi-mi mâinile.
- Concentrează-te pe lumină. - Sunt concentrată.
- Alex ! - Concentrează-te.
Vom reuşi. Am mai făcut asta.
- Ştiu, dar cum ? - Concentrează-te.
- Scuze că am fugit. - Scuze că te-am dezamăgit.
Nu m-ai dezamăgit.
Puterea voastră nu se poate compara cu a mea.
- Gândeşte-te la lumină... - Încerc. Nu poate fi aşa de greu !
Mama, mama...
Nu la lumină s-a gândit când m-a salvat.
S-a gândit la mine. S-a gândit la iubire.
Opusul întunericului nu e lumina, ci iubirea !
Dragostea lui Aron ne-a salvat la naştere.
- Gândeşte-te la iubire ! - Numai la iubire !
- Da, aşa ! - Întunericul va învinge.
Ba nu. Iubirea e infinită. Putem s-o înmulţim după voie.
Pe cine iubeşti mai mult pe lume ?
Pe mama.
Pe părinţii mei, pe Lucinda, pe Nicole şi pe Beth.
- Pe prieteni, pe bunici. - Pe Miranda.
Pe Illeana şi pe Karsh.
- Pe sora mea. - Pe sora mea.
Am reuşit.
Mamă !
Ai avut puterea necesară, scumpo !
- Da' ştiu că nu v-aţi grăbit. - Vrea să spună "mulţumesc".
Termină cu chestia asta. Dacă voiam să spun "mulţumesc", asta spuneam.
A rămas cam morocănos după ce i-a fost supt sufletul.
- Nu sunt morocănos. - Ba da.
Putem discuta asta mai târziu ?
- Poţi spune orice în faţa fetelor. - Bine, dă-i drumul.
- Bine. Să ştii că sforăi. - Bine...
Tort ?
Camryn, tot aştept să sară cineva şi să mă sperie: "Te-am păcălit ! "
De data asta, nu se va întâmpla.
Nu e nimic de discutat.
Nu rămânem în dimensiunea asta.
Nu ceva uriaş, dar ceva în care le putem găzdui pe fete.
De ce mai discutăm ?
Vă trebuie şi curte şi poate o piscină.
- Nu ne luăm piscină. - Ar fi minunată o piscină...
- Bine, fără piscină. - Nu rămânem în dimensiunea asta.
Dar aici au aripioare de pui !
Viaţa e prea scumpă,
mai bine ne mutăm undeva mai convenabil.
- Miercurea au reduceri la aripioare. - Mă laşi să-mi mănânc tortul ?
Surprinsă ? Da ! Însă am ştiut mereu că fiica noastră e deosebită.
Veţi afla imediat cât de deosebită e.
- Un alt mod de a spune "pacoste"... - Te-am păcălit !
Arată rău ?
- Bună, fato. - Bună.
De ce zâmbeşti ?
Vezi ? Am ştiut că azi se va întâmpla ceva minunat.
Hai, vrăjigemenele, hai !
Vrăjigemenele, azi e ziua noastră !