Sincronizare:  per_SEMPRE  Subs.ro Team @ www.subs.ro
Odată ca niciodată, regatul magic Coventry
a fost năpădit de forţele Întunericului.
În miezul bătăliei s-au născut gemenele Mirandei şi ale lui Aron.
Pentru siguranţă, gemenele au fost despărţite
şi ascunse în altă dimensiune.
După 21 de ani, surorile s-au reîntâlnit...
şi s-au reîntors pe tărâmul natal,
unde l-au învins pe maleficul lor unchi, Thantos.
Astfel, au nimicit Întunericul pentru totdeauna.
- Mamă ! - Mamă !
Ştiam că puteţi reuşi.
Chiar aşa să fie ?
Aron, mi-e nespus de dor de tine.
Miranda...
E cineva aici ?
Miranda...
Să vedem cum va fi vremea.
Se pare că vom avea nişte nori, aşa că ar fi bine să purtaţi o jachetă.
Poftim !
Bună dimineaţa, Camryn. Ai dormit bine ?
- Nu prea. - Nu mă mir.
Cred că tu şi sora ta n-aţi dormit deloc, aţi vorbit şi v-aţi hlizit întruna.
- Aveţi multe să vă spuneţi. - Încă o dată, nu prea.
Dublura mea şi-a petrecut toată noaptea
agonizând zgomotos în timp ce citea catalogul facultăţii, cu lumina aprinsă.
Şcoala e foarte importantă pentru Alex acum.
Nu a avut parte de oportunităţile tale, Camryn.
Există ţări care n-au avut oportunităţile ei.
Te-am auzit.
Dă-i nişte timp de acomodare. Totul e inedit pentru ea.
- Mulţumesc. - Dle Barnes, ai terminat de mâncat ?
Lasă-mă pe mine.
Dle Barnes, Camryn a păţit ceva. S-a oferit să mă ajute.
Te simţi bine ?
Sunteţi de comă.
Dar ia priviţi ! Am exersat.
Dragule ?
- Hopa ! - Camryn Elizabeth !
Îmi pare rău ! Nu ştiu de ce, dar păţesc asta des.
Des ? Ce altceva ai mai exersat ?
Camryn, ar fi un moment bun să-i spui tatălui tău despre maşină.
Ce e cu maşina ?
Nu te înfuria. Are toate piesele.
Maşinile nu trebuie să ajungă piese ! N-o poţi repara cu o vrajă ?
Aşa credeam, dar când am încercat să fac totul invers,
am pierdut celălalt pneu.
L-am găsit în piscină.
Ai pierdut pneurile ?
Ba nu. Unul e în piscină. Tu nu asculţi ?
Ar fi mult mai simplu dacă cineva ar nota toate vrăjile astea.
Trebuie să învăţ totul prin încercări şi greşeli.
Mai ales prin greşeli.
Iar în restul timpului, am doar câte o viziune.
O viziune...
- Alex. - Ce-i cu Alex ?
- S-a întâmplat ceva. - Ce-i cu Alex ?
Alex !
Alex, eşti teafără ? Unde eşti ?
Aici.
- Care-i problema ta ? - Am crezut că văd ceva.
Aşa am crezut. Acum nu sunt sigură ce am văzut.
M-ai lipit de perete !
Nu ştiam ce urma să se întâmple. Am îndreptat degetul.
Adică aşa ?
- Ştii că nu-mi stă bine în albastru. - Acum îţi stă.
Şi ce anume ai văzut...
Nu pot să cred că mi-ai făcut coadă.
Ba zău că da. Şi am să-ţi fac şi urechi dacă nu mă schimbi înapoi !
Eu sunt cea vinovată ? Dau din coadă, dar mă vezi zâmbind cumva ?
Crăpi dacă îţi cer scuze ?
Scuze ? Dar tu nu poţi să-mi mulţumeşti, Alex ?
- Scuteşte-mă ! - M-ai salvat de o umbră, da ?
- Până şi un bec poate face asta. - Ba nu.
- Ce se întâmplă ? - N-am habar.
Dar, sinceră să fiu, nu prea nu mai am habar deloc.
Acum ştii cum mi-au fost ultimii 21 de ani din viaţă.
Haide, Camryn !
- Ce e ? - Nu ştiu. Mi s-a părut că văd...
- Doamne ! Exersează... - Camryn Elizabeth, nu-ţi îmblăni sora !
Ce bun e !
Mulţumesc că mă lăsaţi să stau aici.
O să plec la Lucinda imediat ce-mi spuneţi.
Alex, nu ne mai mulţumi.
Faci parte din familie. Poţi rămâne aici oricât doreşti.
În plus, facultatea e la doar doi kilometri.
Iar dimineaţa asta mă întâlnesc cu consilierul pentru admiteri.
Parcă visez.
- Alex. - Alex.
Scuze ! Doar că...
Vreau să ştiţi că apreciez enorm tot ce faceţi pentru mine.
Ştim, draga mea.
Lasă-mă pe mine !
De ce ? Eu n-am mâinile pictate.
Observ că nimeni nu ţi-a verificat fruntea.
Faci asta doar ca să le strici impresia despre mine.
Ba nu, pentru asta nu ai nevoie de ajutorul meu.
Fetelor, ajunge.
Ştiu că acomodarea va dura o vreme,
dar credeţi-mă, totul vi se va părea normal pe nesimţite.
Nimic din ce se întâmplă aici nu e normal.
O piscină ? Chiar crezi că a fost o idee bună să deschizi un portal aici ?
- Ştii că am probleme cu urechile. - Asta păţeşti dacă mă grăbeşti...
Cred că ajunge. Ajunge !
Gata, sunt uscat !
- Bună ! - Salutare !
Bună !
În regulă.
- Vai, aveţi clătite ? - Da, sigur. Poftim !
De fapt, am venit cu treburi oficiale.
Vă lăsăm singuri câteva minute.
Aşezaţi-vă undeva unde n-aţi stropit încă.
Treburi oficiale ? Sună palpitant.
Nu va dura prea mult, sper. Am o întâlnire importantă în 20 de minute.
În primul rând, nu sunt chiar treburi oficiale, ci personale.
- Le spui acum ? - De ce nu ?
Am detectat o oarecare urgenţă în vocea Mirandei.
Asta am zis şi eu când am oprit ca să-ţi schimbi pantofii.
Şi mare bine mi-ai făcut ! Uite, sunt terminaţi.
Ştii ceva ? Nu-mi plăceau. Te făceau să pari scund şi năsos.
Nu cred că e chiar aşa năsos.
Gata ! Hei, prieteni !
Scuze, dar mă cam grăbesc.
- Spune-le. - Ne căsătorim !
Mă bucur pentru voi !
Bineînţeles, vrem să veniţi la nuntă.
Va fi ceva restrâns. Amândoi vrem ceva intim.
Şi cum toată lumea ne-a crezut morţi
în ultimii 21 de ani, nu prea avem prieteni.
- Niciunul. - Vom veni cu plăcere.
Desigur. Îmi pare rău că plec tocmai acum, la veselie, dar trebuie.
Sigur. Mama voastră ne-a trimis...
Ce e asta ?
Am desenat-o azi-dimineaţă, n-am idee ce este.
E blazonul tatălui vostru.
Al tatălui nostru ? Aron ?
- Îl visez noapte de noapte. - Doar nu crezi că...
Nu. Aron a murit în noaptea naşterii lor. Sunt sigur de asta.
Mort de-a binelea.
- Mort ? - Mort ?
Da.
- A zis cumva... - A zis mort ? Da.
- Desigur, Miranda va dori să vadă asta. - Da ! Asta voiam să vă spunem.
Mama voastră vrea să vă vadă acum.
Acum ? Nu, nu se poate. Nu acum.
Dar eşti prinţesă. Ai anumite responsabilităţi.
Iar una dintre ele e să nu întârzii în prima zi de şcoală.
Scuze, dar n-am timp să mă joc de-a prinţesa.
Nu te joci, dacă chiar eşti prinţesă. Vom purta o diademă ? Sau o coroană ?
Există şi prinţi ? Tare mi-ar plăcea un prinţ.
Ascultă, Majestate, va trebui să mergi fără mine.
Spune-i mamei că vin imediat ce pot. Bine ?
- Pa ! - Alex !
Ce e ?
Succes ! Va fi bine, sunt sigură.
Mulţumesc. Şi ţie ! Pa !
În regulă. N-a mers strălucit.
E mai bine că vine măcar una decât niciuna.
Nu prea mă simt apreciată.
Putem opri în dimensiunea unde totul e făcut din zahăr ?
- Pentru torturi de nuntă. - Ce ai dres-o !
Vrei să-ţi vizitezi fostul iubit, dentistul ?
Ştii ceva ? Am fost cu Bob acum 23 de ani şi jumătate.
- Vii ? - Cred că o iau prin dulapul meu.
- Ar fi fost o idee bună. - Aşa crezi ?
În sfârşit !
Începusem să-mi fac griji.
- Sunt uşurată să văd că eşti teafără. - Teafără ? De ce n-aş fi ?
L-am învins pe Thantos şi am distrus Întunericul.
- Nu-i aşa ? - Da.
- Bineînţeles, mereu e ceva de făcut. - Vrei să mergem ?
Şi speram că tu şi sora ta vă veţi ajuta sărmana mamă să-şi apere regatul.
Apropo, unde este sora ta ?
Azi începe şcoala.
Eu studiez singură semestrul ăsta.
Va trebui să ne descurcăm fără ea.
Chiar dacă îmi amintesc că am solicitat explicit
ca ambele fiice să fie prezente.
- Ţi-am zis că o să observe. - Am încercat.
Nu spun că protejarea regatului nu e distractivă,
dar eu când pot să fac pe prinţesa ?
- Să faci pe prinţesa ? - Da, înţelegi tu, să fac pe prinţesa.
Să merg la baluri, să mă plimb în caleşti, să salut mulţimile.
Chiar mă pricep să fac cu mâna.
Salut !
Vei putea face asta după ce vei şti să-ţi controlezi vrăjile.
Şi să umbli.
Ileana e protectoarea ta, aşa că-ţi va fi şi profesoară.
Stai liniştită, sunt profă de gaşcă. Putem face orele pe gazon.
Dacă dragonii nu-s liberi.
Desire ? Magdalena ?
Vă rog s-o ajutaţi pe fiica mea să arate ca o prinţesă.
Apoi te poţi întâlni cu Ileana în seră.
Bine. Să începem cu diadema, fetelor.
Ceva de făcut? Protejarea regatului? Despre ce vorbeşti ?
Nu vreau să le neliniştesc înainte să fim siguri,
dar se pare că se mişcă ceva prin Tenebre.
- Ceva malefic. - Thantos ? Încă trăieşte ?
Dacă redevine om, prima lui ţintă vor fi gemenele.
Ştiu. Folosiţi o vrajă luminatoare pentru a proteja intrările,
apoi veniţi în donjon.
Vreau să fie cercetat fiecare cotlon al castelului.
Să insist ca Alex să revină la Coventry ?
Când spun insist, mă refer la rugăminţi, implorări, linguşiri.
Nu. Deocamdată e mai la adăpost în propria dimensiune.
Tocmai când credeam că vom avea parte de o pauză.
Da. Parcă ieri am învins forţele Întunericului.
- Înapoi la muncă. - Da.
Sinceră să fiu, credeam că vom avea nişte timp doar pentru noi.
Cei 21 de ani petrecuţi în exil n-au fost de ajuns ?
Salut !
- Nu poţi nici măcar să saluţi ? - Bună !
- Nu fi aşa ! - Nu fi...
- Îmi cer scuze. Bună ! - Aşa mai merge.
- Bună ! - Sunt sigur că ai mai zis asta o dată.
Aşa e. Nu că nu m-aş simţi bine, dar trebuie să găsesc Sala McGregor.
Am un curs despre poeţii Renaşterii.
Bine. E în cealaltă parte a campusului.
E bine că-ţi diversifici interesele,
nu te-am văzut niciodată în afara facultăţii de Arte.
- Facultatea de Arte ? - Da. Pa !
Aşteaptă ! Ştiu ce se întâmplă.
Faci o greşeală imensă.
Poate, dar dacă te sun mai târziu ? Te prinde noua coafură.
- Te prinde noua... - Pa, Cam !
Stai ! Nu sunt cine crezi că sunt !
- Chiar aşa ! - Bună !
Desigur, eu am ştiut că tu eşti imediat ce te-am văzut.
Camryn n-ar purta asemenea blugi.
Dar nu spun că pe tine nu stau frumos de tot !
Suntem identice, Beth.
Şi, ca să fie clar, am încercat să-i spun...
Dar pornirea de a flirta nu ţi-a dat timp să te prezinţi.
Nici măcar nu-l cunosc.
Marcus Warburton, fostul iubit al surorii tale.
Cu accent pe fostul.
Ea l-a părăsit acum două săptămâni.
- Nu mai vorbim cu el. - Ea l-a părăsit ?
Dar el e atât de...
informat în privinţa geografiei campusului.
Uite Sala McGregor !
Exact unde mi-a spus că e. Pa !
Stai liniştită, n-am să-i spun nimic lui Camryn.
Dar intenţionez să-i detaliez totul în scris.
Aşa mai vii de-acasă !
Cărţi de magie ! Cineva chiar a notat tot.
Nu pare foarte dificil.
Mulţumesc.
E mai dificil decât pare la prima vedere.
Nu-i nimic. Poftim !
Îmi cer scuze.
Stai puţin, ascultă. Te chinui prea mult, înţelegi ?
Imaginează-ţi ce vrei să se întâmple şi fii relaxată.
Eşti gata ?
- Mersi ! - Pentru puţin.
Mi-ai fi fost de mare ajutor ieri, în garajul părinţilor.
- Eu sunt Demetri. - Eşti prinţ ?
- Prefer să nu-mi folosesc titlul. - Eu sunt Camryn.
Toată lumea ştie cine eşti. Bun venit în Coventry !
Mulţumesc, Alteţa... Demetri.
Ar trebui s-o caut pe Ileana.
Probabil că mă caută...
O să fie problematic, fiindcă mereu vorbesc gesticulând.
Durează puţin până te obişnuieşti.
- Dar nu-ţi face griji, strâng eu. - Mulţumesc, din nou.
Pentru puţin.
Pa !
Demetri, ai zis ? Vai !
Se tot mişcă pereţii. Prinţesa Camryn.
- Prefer să nu-mi folosesc titlul? - Pot să-i vorbesc.
Doar că ai încălcat vreo 1400 de legi.
- Dar nu e cum mi-am imaginat. - Da, aşa e. Cred că mă place.
Vedem cât te mai place
după ce-i spui că lucrezi la bucătărie şi nu ştii pic de magie.
Alex, aşteaptă !
Bună !
Speram să dau de tine.
E o mare confuzie la mijloc.
Ştiu cum o să sune. M-ai strigat Alex.
Da. Aşa te cheamă, nu ?
Da, dar...
Beth a vorbit cu tine.
Era să mă doboare la pământ în cantină.
Dar, pe lângă asta, am observat că ceva e diferit.
Nu doar părul.
- Se pare că sora mea e o starletă aici. - Da.
Până acum, am fost invitată la şapte petreceri şi la două întâlniri.
Bine, hai să mărim numărul la trei.
Vrei să luăm masa împreună ?
Îmi pare rău, dar mi se pare o idee extrem de proastă.
Dacă are vreo importanţă,
unul dintre motivele despărţirii a fost faptul că nu aveam multe în comun.
N-are nicio importanţă.
Dar am să-ţi cer notiţele de la cursuri.
- Ne mai vedem. - Bine.
Alex, aşteaptă !
Pot să te însoţesc până acasă ?
N-ai încercat de două ori deja ?
Da, dar...
Vreau să mă asigur că ajungi în siguranţă.
Camryn nu m-ar ierta în veci dacă sora ei ar păţi ceva. Haide !
Bine.
- Ai găsit sala ? - Da, mulţumesc.
Eram sigur că era aproape. Dar nu mai contează.
Puţin ajutor, vă rog !
Doamne ! Vrajă nenorocită !
- Mai avem doar trei... - Ajutor !
Ce faci acolo ? Trebuia să mă aştepţi.
M-am plictisit.
Aş fi preferat să fi început cu ceva mai uşor.
Ce e mai uşor decât să treci prin pereţi ?
- Nimic, aşa e. - Scoateţi-mă de aici !
- Ai vreo idee ? - Niciuna.
Te refereai la ea.
- Da. - Tot niciuna.
Absolut niciuna.
Nu mă abandonaţi aici !
- În regulă. Nu-i nimic. - Da.
Aşa, gata.
Hei !
Scuze !
În regulă. Aşa...
- Am putea încerca vraja tăiţeilor. - Nu.
Ultima dată, nu i-am pus capul bine.
Bună ! Sunt prinţesa Camryn.
E prima mea zi.
Am învins Întunericul.
E frumoasă vremea azi, nu ?
Mai repede !
- Înapoi şi lasă-mă... - Nu !
- Mă ocup eu. - Ce vrei să spui ?
Mă ocup eu. Mereu te ocupi tu.
Nu poţi...
- Nu pot ? - Eu mă...
N-am să pot niciodată, dacă nu mă laşi să încerc.
Bine, încearcă.
Domnul Ştiu toate vrăjile şi le fac mereu.
Ia să vedem ce faci.
- Vrei să vezi ? - Da.
În regulă.
Te rog, ai putea să nu-ţi mai rătăceşti
alte părţi ale corpului până ne întoarcem ?
O dată am rămas două săptămâni fără cot. A trebuit să pun anunţuri peste tot.
Staţi ! Unde plecaţi ?
- Credeam că mă veţi ajuta. - Da, te vom ajuta.
Dar acum trebuie să ne ocupăm de alte lucruri.
- S-a întâmplat ceva ? - Nu.
Nu chiar. Bine, tocmai a apărut o forţă malefică.
- La fiecare colţ de coridor... - Pregătirea nunţii.
Trebuie să ne ocupăm de pregătirea nunţii.
- Serios ? - Da.
Bine, pentru că avem mult de muncă.
- Lista de oaspeţi, meniul... - Revenim. Fii cuminte !
Mă gândesc la brânză topită, nimic nu e mai romantic ca o roată de brânză.
Ceva e în neregulă, cu siguranţă.
- ... şi i-a căzut mâna. - A ajuns la muzeu.
- Se destramă. - Taci !
E cineva ?
E cineva aici ?
Artemis.
- Poftim ! - Mulţumesc.
Auzi, Marcus e încă...
Încă vizavi, holbându-se încoace ?
Da. Foarte bizar.
- Uite ce-am găsit ! - Nu sunt plătită destul pentru asta.
Îţi aduc şi ţie un sendviş.
Şi aş putea să traversez, ca să-i dau unul şi ştii tu cui.
- Dumnezeu ştie ce i-ai făcut. - Nu i-am făcut nimic.
- Nu contează.
Un lucru absolut minunat s-a...
Ce băiat ?
Marcus. M-a condus acasă şi n-a mai plecat.
- Marcus al meu te-a condus acasă ? - Da, dar complet nevinovat.
- M-a invitat în oraş şi am refuzat. - Marcus al meu te-a invitat ?
De când e Marcus al tău ? Parcă l-ai părăsit.
Ai dreptate, aşa e.
E limpede că e răvăşit şi nu mai e el însuşi.
- Limpede. - Dar nu contează.
Ştii de ce ? Am întâlnit un prinţ.
- Serios ? - Da. Foarte frumuşel.
Demetri. Deja ne tutuim. Titlurile nu contează pentru noi.
- Am avut o zi nemaipomenită ! De fapt... - Camryn.
A fost cam ciudată. Mama era îngrijorată, iar Ileana şi Karsh au fost ciudaţi.
Ştiu că e greu de văzut.
- Toţi mă tratează ca pe o... - Ce ai găsit ?
- Ce am... - Da.
- Când ai intrat, ai zis că ai găsit... - Uite !
A apărut din senin, la propriu.
- Are inscripţionat blazonul tatei. - Ştiu.
Deci e adevărat.
E un semn.
Trăieşte ! Cred că tatăl nostru încă trăieşte.
Ce spui acolo ?
Am scris toate poveştile astea
despre el şi cum ne tot cere ajutorul.
Poveştile tale se adeveresc mereu.
Ştiu. Nu voiam să vorbesc despre ele, fiindcă nu eram sigură.
Dar unde e ?
E blocat.
E prins într-un loc numit Tenebrele.
Haide.
Trebuie să-i spunem Mirandei.
Aici. Nu, acolo !
Nu...
- Ileana. - Karsh.
Ce bine ! Sunteţi tefere.
- Ce s-a întâmplat ? - S-a întors Thantos.
- Ce ? - S-a întors Thantos.
- Ce ? - S-a întors Thantos !
Parcă am distrus Întunericul. Cum de mai trăieşte Thantos ?
Da, am crezut că vrăjile noastre i-au venit de hac definitiv.
A scos un ţipăt furios, iar apoi, s-a zis cu Thantos.
Când a fost distrus, rămăşiţele lui
s-au agăţat de o fărâmă de viaţă în Tenebre.
Tenebrele ? Vezi, chiar există.
În ultimele zile, am simţit o entitate obscură ce se mişca prin Umbre.
Până acum, nu eram sigură că e Thantos.
Azi după-amiază, un slujitor de-ai mei a fost atacat în Turnul de Miazănoapte.
Ce cumplit !
Eu eram în Turn, puteam să fiu eu victima !
Vrea să zică: Ce cumplit ! E teafăr ?
Se subînţelegea.
Va fi bine... Binişor.
Dar umbra lui ? Nu prea binişor.
- Umbra lui ? - Umbrele există singure aici ?
Da.
În acea lume, în Tenebre,
Thantos se ascunde şi îşi plănuieşte revenirea.
- Sper doar că nu e prea târziu. - Prea târziu ? Cum adică ?
- S-a zis cu ele. - Clar.
Prea târziu să-l împiedicăm să-şi recapete forma umană.
De ce ? Ce se întâmplă dacă o recapătă ? E de rău, nu ?
Sigur va fi rău.
Are doar un singur ţel: să vă distrugă pe voi două.
Da... Da, asta intră la categoria rău.
Dacă Thantos revine într-adevăr, nu cred că îi mai ţinem piept o dată.
Stai aşa ! Asta stătea deasupra ta azi-dimineaţă.
Nu era un bărbat, ci umbra unuia.
- Thantos a fost la noi acasă ! - Ba nu !
- Ba da ! - Ba nu !
Dacă poate călători deja între lumi, e mai puternic decât credeam.
Ce tot ai cu umbrele astea ?
- Nu era Umbră. - Ba da !
Mă tem că, şi acum, doar voi două îl puteţi opri.
Noi ? De ce ?
De ce nu pun şi ei vrăjile la treabă ?
- Fără supărare. - Nu m-am supărat.
Dar e o întrebare bună, ei sunt mai mult spectatori.
Acum încep să mă supăr.
Peste două zile, Soarele şi Luna vor fi perfect aliniate.
O eclipsă solară ?
Amândouă veţi avea puteri maxime.
Mereu mi-am dorit să am nunta la eclipsă. Hai, te rog !
- Ştii că mama n-ajunge în două zile ! - Da, corect... Te rog frumos !
- Nu ! - Sigur ? Nu se...
Vreau să facă Vraja Răpunerii.
Nu se poate. Nu pot face Vraja Răpunerii.
Încă sunt la cursul de trecut prin pereţi. Au corijenţă.
A existat un incident.
- Mai exact, au rămas blocate în pereţi. - Nu avem de ales.
- Dar nu-s pregătite. - Atunci, pregătiţi-le.
N-ar trebui să decidem noi dacă facem Vraja Răpunerii sau nu ?
Da. Ce-i cu ea ?
E o vrajă aşa puternică, încât distruge tot ce e ascuns în Tenebre.
Dacă facem vraja, va răpune şi umbra tatei.
- Nu putem face vraja ! - Poftim ?
L-am găsit azi în Turnul de Miazănoapte. A fost al tatei, nu ?
Cred că vrea să comunice cu noi.
E în viaţă. Cred că-i în Tenebre.
Îmi pare tare rău.
Ştiu că nu vreţi să acceptaţi adevărul, dar tatăl vostru a murit.
Nu se mai întoarce.
Ani întregi am căutat prin Tenebre. Nu l-am găsit.
- Dar poveştile şi visele mele... - Sunt date de Thantos.
Luna e pe jumătate întunecată. Ai legătură cu Tenebrele. Se foloseşte de tine.
Dar inelul ? Inelul lui Aron ?
Numai Thantos l-ar putea avea.
I l-a luat când l-a ucis.
Dar nu e Thantos ! Ştiu că nu e !
E Aron, tatăl nostru. Are nevoie de ajutorul nostru !
Nu. Noi avem de ajutorul vostru.
Îmi pare rău, dar va trebui să aveţi încredere în mine.
Mă bazez pe tine şi pe sora ta.
Viitorul lumii din Coventry depinde de voi.
Nu-mi vine să cred că s-au descurcat până acum fără noi.
- Pregătiţi-vă pentru vrajă. - Da, Majestate.
Bine, ia să vedem...
Cel mai important aspect al Vrăjii de Răpunere
e folosirea unor proporţii corecte.
Echilibrul ei e foarte gingaş. Vă trebuie...
Ajutaţi-mă ! Cum ziceam, vă trebuie Soare şi Lună în părţi egale !
- Întoarce-te ! - Am prins-o !
Aşa !
Jos !
Bine...
Bine, după cum ziceam...
Cel mai important aspect este să avem...
Ce-ar fi să începem direct ? Nu scoţi iepurele din joben tot vorbind.
Nu, dar împiedici sătucurile să se preschimbe în măgari.
Am zis că regret.
Şi coincidenţa face ca în acel sat să fi stat şi maică-mea.
Regret... oarecum.
Ţineţi-vă de mâini. Facem începutul.
Ţineţi minte, echilibrul contează.
O parte Soare, o parte Lună, o parte...
- Cred că au înţeles. - ... cald, o parte rece.
- Gata ? - Gata.
- Puterea Soarelui... - Şi forţele Lunii...
E partea mea preferată.
Să se unească în căutarea noastră.
Şi să deschidă porţile Tenebrelor.
Ce tare ! Cum de...
Poate mai reducem puţin din Soare.
Alex, sigur ţi-ai dat silinţa ?
Da. Nu. Oarecum.
Chiar nu cred că ar trebui să continuăm.
- Ai auzit ce-a zis mama. - Ştiu. Nu înseamnă că-mi convine.
Acum, nu contează dacă-ţi convine sau nu.
Mama ta nu ţi-ar cere aşa ceva dacă n-ar fi esenţial.
Bine. Hai să răpunem tot.
Ce-ar fi să mai exersaţi
cât noi ne schimbăm în nişte haine mai puţin...
... carbonizate ?
- Îmi pare rău ! - Şi mie !
Mă mir că n-ai plecat încă.
- De ce să plec ? - Mă gândeam că o să dai fuga acasă.
Mai ales că n-am văzut nicio caleaşcă sau vreun cal alb.
Sunt în spatele palatului.
În plus, mama are nevoie de noi.
Subliniez: de noi.
Te rog, nu reuşesc fără tine !
Suntem două jumătăţi dintr-un tot.
Vrăjitoare gemene ?
- Vrăjigemene. - Vrăjigemene.
Hai, Vrăjigemenele !
Bine...
- Puterea Soarelui... - Şi forţele Lunii...
Să se unească în căutarea noastră.
Acum, concentrează-te.
Toată energia şi atenţia noastră trebuie să fie fixate pe...
Demetri !
Te-ai concentrat de te-ai rupt !
Demetri !
Demetri ?
Cam ? Cam !
Demetri !
- Salut ! - Salutare.
Scuze, n-am vrut să vă deranjez.
Nu ne-ai deranjat. Ne prosteam şi noi.
Da, încercam să salvăm regatul şi tot ce e bun şi curat.
Demetri, ea e sora mea...
- Alex. - Da, ştiam cum te cheamă.
- Încântat. - El e prinţul meu !
Da, m-am prins.
Ce vrei ?!
E un tip extraordinar, mi-a arătat cum să repar obiecte.
Uite !
- Cam ! - Arată-i !
Ce-ar fi să-i arăţi tu ?
N-aş fi cine ştie ce profesor dacă mi-aş eclipsa discipolii.
Bine...
- Nu-i un tip fantastic ? - Da, chiar e.
Păi, cred că ar trebui să vă las să salvaţi lumea.
- Aş putea să vă fac turul grădinilor. - Da !
Adică, da.
Un da hotărât.
Aici erai ! Îmi aduci nişte ceai ?
Mie-mi aduci nişte sandviciuri cu salată de pui, fără crustă ?
Vreau şi măsline. Sunt moartă după măsline.
- Mai stai mult ? - Imediat, dle.
Unde ţi-e şorţul ? Pune-ţi şorţul !
Lumea a cam luat-o razna după ce am fost exilaţi.
Comandaţi şi voi două ceva ! Lucrăm până târziu.
Nu eşti prinţ ?
Nu, sunt... Mă scuzaţi.
Cam, ce tot stai ? Du-te după el !
Are treabă, nu vreau să-l...
Mai bine ne ocupăm de vrajă.
Eşti imposibilă.
Demetri ! Demetri !
- Demetri, vreau să vorbim. - Slavă ţie !
- Prinţesă Artemis. - Prinţesă Alex.
Chiar trebuie să renunţaţi la formulele astea.
Îmi pare rău. Te rog să nu te superi.
N-am minţit-o. N-am zis nici adevărul, dar nu minţeam.
E în regulă. Linişteşte-te, nu s-a supărat nimeni.
Voiam doar s-o impresionez.
Voiam să mă placă.
Chiar dacă eşti ospătar, nu înseamnă că nu poţi impresiona.
Am făcut curăţenie la alţii,
inclusiv la toaletă, două veri la rând.
- Serios ? - Când trebuie, trebuie.
Nu slujba ta te defineşte.
- Nu, normal. Originile te definesc. - Nu, din nou.
Scuze, sigur eşti prinţesă ?
- Fiindcă... - Nu-s de mult.
Mai aşteaptă câteva săptămâni şi-ţi promit că voi fi mai fiţoasă.
Sincer, Camryn... Te place.
Deci, nu te lăsa. Bine ?
Bine.
- Pot să-ţi cer un serviciu ? - Sigur, spune.
Îmi împrumuţi nişte magie ?
Magie ? De ce vrei asta ?
Ca să fac ceva deosebit pentru Camryn.
Tu nu ai ?
Nu.
Bine, atunci...
- Ce s-a întâmplat ? - Eşti bine ?
E mâna lui Thantos, sigur ! A vrut să ia umbra lui Demetri.
- Acum unde-i ? - Acolo.
- Unde ? - Acolo !
- Unde ? - Uite !
E acolo.
Nu ştiam ce altceva să fac.
Voia să-mi împrumute magia ca s-o impresioneze pe Cam.
Şi ?
Fii serios, numai Thantos ar fi putut cere aşa ceva !
Suntem în Coventry. Toţi aveţi puteri magice, nu ?
Nu e chiar adevărul adevărat.
Îmi chemaţi un chiropractician ?
După uciderea tatălui tău,
mama ta a lăsat magia în mâinile celor care o pot controla pe deplin.
Precum familia regală şi apărătorii tăi.
Noi, adică.
Toţi au rămas fără puteri ?
Groaznic ! Nu e drept !
Alex, nu cred că înţelegi...
Nu, înţeleg prea bine.
Nu mă grăbesc deloc cu salata de pui.
Cammie !
Ai văzut-o pe Alex ? A dispărut de azi-dimineaţă.
Cammie, ştii câte griji mi-am făcut ?
Ţi-am dat mesaje toată dimineaţa.
Scuze, eram într-o zonă... fără semnal.
- Ai văzut-o ? - Clar !
Geamăna doi e la cantină şi vrăjeşte cu Marcus.
Ţi-am trimis poze.
- Nu se poate ! - Exact.
Îşi citesc notiţele.
Nu chicoteşte, nu-şi flutură părul...
Nu se pricepe deloc.
Mulţumesc, eşti o prietenă aşa bună !
Nu-s aşa bună dacă nu-mi răspunzi la mesaje !
Am făcut băşici la degete !
Mai bine-ţi zic eu ce să faci.
- Fac tot posibilul. - Trebuie să plec.
- Pa ! - Salut !
Fiţi atenţi la mine ! Mă cred superioară tuturor.
Nici măcar nu folosesc balsam.
Doamne...
Salut, Marcus ! Sunt tot eu, Alex.
Da, văd. Ce s-a întâmplat ? Parcă plecaseşi să înveţi.
Serios ? Da !
Am de învăţat. Am de citit multe cărţi scrise de morţi.
Înainte să plec, mă gândeam...
O ştii pe Camryn, soră-mea ? E frumoasă foc, ieşeai cu ea.
Ce părere ai despre ea ?
Asta a picat cam din senin.
Nu ştiu. Îmi place, e simpatică.
E puţin cam fadă şi cam egocentrică uneori...
Nu-s egocentrică !
Nici n-am zis că ai fi.
Salut, Marcus ! Salut, Alex !
Scuze...
Ia spuneţi, despre ce vorbeaţi ?
Ce pantofi drăguţi !
Eu n-aş zice cuvintele astea ! N-aş zice asta.
S-ar aplica doar dacă pantofii chiar ar fi drăguţi.
Sunt pantofii tăi.
Tu ce cauţi aici ? Avem treabă.
Îmi trăiesc viaţa. În plus, m-am săturat de locul ăla.
Eu plec. Ne mai vedem.
- Pa, Marcus ! - Pa, Marcus !
Ce-i cu tine ? N-ai încredere în mine ?
Nu. N-am fost atentă nici două minute şi ai sărit pe el. De ce să am ?
Fiindcă n-aş încerca niciodată să-ţi fac rău !
- Ar trebui să fii conştientă de asta. - Sunt.
Nu l-am părăsit eu. El m-a părăsit.
Aşa le-am zis altora, ca să nu fiu într-o lumină proastă.
Îmi pare rău, Cam.
E în regulă. Măcar am aflat motivul.
Mi-a zis că de fapt n-aveaţi prea multe în comun.
- Nu crezi că-s egocentrică ? - Nu !
O persoană egocentrică n-ar fi fugit din Coventry, cum am făcut eu.
Şi, dacă crezi că tata e în viaţă, ce-ai putea să faci, Alex ?
Nu doar cred, Camryn. Ştiu.
De ce oare comunică doar cu mine ?
- Mi-a dat inelul mie. - Şi desenul.
I-ai desenat blazonul dintr-o viziune. Îl mai ai ?
E în rucsac.
Şase sute de desene cu Marcus...
Uite-l !
- Ăsta e castelul. - Şi ce ?
N-am mai văzut uşile astea.
- Trebuie să ajungem rapid în Coventry. - Rapid ?
- Camryn, nu ! - Nu te teme, am mai exersat.
O să te miri când o să vezi ce pot face.
Camryn !
Cam, nu prea seamănă cu Coventry. Sigur suntem în Coventry ?
Normal că suntem !
Nu pot merge înainte !
Hai c-a mers.
Nu mă prea mir.
Sigur am ajuns ?
Trebuie să fi ajuns. Totul arată la fel.
Totul, cu excepţia zidului de cărămidă.
Or fi reamenajat.
Sincer, nu e cea mai proastă idee...
Alex ?
Alex ? Mai ştii când îţi ziceam de incident ?
Ileana...
Nu ştiu ce să zic...
Nu crezi că l-au zidit din motive obiective ?
Ba da, şi vreau să aflu acele motive.
Stai prin preajmă.
Stai ! Ştii când te uiţi la un film de groază
şi e mereu o proastă care intră în casa înfricoşătoare, în ciuda semnelor,
iar publicul strigă: Nu intra !?
- Da ? - Tu eşti acea fată.
- Asta ce-a fost ? - Nimic. Doar o umbră.
Gata. Cred că suntem în siguranţă.
Salut ! Nu trebuia să studiaţi o vrajă ?
Păi... Aruncam o privire în noua construcţie şi...
- Da... - Sincer...
V-ar mai trebui nişte băi.
Da. Cam a făcut desenul ăsta.
Desenam mereu la vârsta ta.
- Nu e cam ciudat ? - Era mai ciudat dacă nu desenai.
Thantos e multe, dar nu e prost.
Încearcă să te inducă în eroare.
Aici era biroul tatei, nu ?
Da.
Era locul lui preferat din tot castelul.
E exact cum l-a lăsat.
Cum era el ca om ?
Te rog să ne spui. Niciodată nu vorbeşti despre el.
Nu ştiu de unde să încep.
Era amuzant, drăguţ şi puternic.
Eram de vârsta voastră când l-am întâlnit la Festivalul Hibernal.
Am dansat toată noaptea împreună.
La final, a vrut să-mi dea un cadou ca să-l ţin minte mereu.
Puteam să aleg orice-mi doream.
Şi ce ai cerut ?
O stea din cerul de la miazănoapte.
E o stea adevărată ! Ce cadou ca lumea !
Nu am spus nimănui povestea.
Era secretul nostru.
- E cam târziu. Mergeţi acasă. - Pa, mamă !
O să dorm mai liniştită ştiindu-vă în dimensiunea voastră.
Ştiu că vă e greu.
Nu pe Thantos l-am văzut.
E tata, ştiu sigur !
Ştiu că asta crezi.
Dar va trebui să ai încredere în mine.
Bine.
Îmi pare rău.
N-am de ales.
E în regulă, scumpo. Sigur totul e bine.
Sigur ajung imediat.
- Las-o baltă. - Nu-mi zice aşa ceva !
Nu pot...
Nimeni n-a inventat telefonul pe tărâmul ăsta magic ?
- Scuze... - Ieri ai stat la piscină şi nu poţi suna ?
Am luat-o prin dulap. Scuze, tati.
- Mama ta nu mai putea de grijă. - De fapt, mama ta e bine.
Însă tatăl tău a golit piscina.
Scuze, tati. Încă nu mă pricep la comunicare interdimensională.
Zice fata care trimite mesaje, descarcă şi vorbeşte la celular simultan.
- Nu se coordonează prea bine. - Te aud.
Ne bucurăm că aţi ajuns acasă tefere.
V-aţi distrat ?
- Da ! - A fost super !
- Incredibil ! - Super !
Multă distracţie.
Ne ascunzi ceva ?
Nu.
Ne ascunzi ceva fiindcă ştii că o vom lua razna
şi că poate-i bubuie capul tatălui tău ?
Da.
Bine...
Somn uşor !
- Ce... Asta-i tot ? - Da.
- Noapte bună, tati ! - Noapte bună, dle Barnes.
- Alex ? - Da.
Ştii, dacă vrei, poţi să-mi zici tată.
Mulţumesc, dar nu e cazul încă.
Bine.
- Unde te duci ? - Am uitat maşina !
- Dacă încă trăiesc ? - Cine ?
Aron şi Thantos.
Poate şi tata s-a ascuns în Tenebre până acum.
Ce, e prea mult timp ?
Camryn, ştiu că a trecut mult timp, dar asta am scris în poveste.
Tata era slăbit şi a scăpat de Thantos.
Trăieşte de atunci în Tenebre şi veghează asupra noastră.
Mi se tot spune că am darul intuiţiei.
Ştii ceva ? Intuiesc că tata e încă acolo
şi n-o să-mi distrug şansa de a-l revedea printr-o vrajă tâmpită.
Sigur nu ai şi darul dorinţei ? Mereu ai zis că ţi-ai dorit un tată.
Nu e adevărat !
Nici măcar puţin ? Adică, e...
Alex ?
Fursecuri !
- Alex ? - Fursecuri !
Alex ?
Fursecuri !
E cineva acolo ?
Ştii ceva ?
Dacă eşti Thantos,
să ştii că nu mă tem de tine.
Dar, dacă eşti tatăl meu,
dacă chiar tu eşti,
n-avem mult timp la dispoziţie.
Dă-mi un semn. Orice.
Chiar tu eşti !
Miranda !
- Te-am strigat. - Am auzit. Eşti bine ?
- Ce e ? - Aron e aici, în castel.
E prins în Tenebre.
Ştiu ce vrei să spui, dar n-a fost Thantos. N-are cum.
Am cerut un semn şi a desenat o stea.
O stea ?
Da. Asta i-a dat mamei în noaptea dansului.
Era secretul lor.
O stea ? Ce romantic !
- Ce, eu nu-s romantic ? - Nu prea. Mi-a dat un gândac.
Da, fiindcă faci colecţie !
- Acum. Adu-mi... - E de bine !
De ce nu te bucuri ? Ştim unde e !
- Putem... - Ajunge !
Nu vreau să mai vorbeşti despre tatăl tău.
Nu trebuia să-ţi fi zis povestea.
De ce nu accepţi posibilitatea că încă trăieşte ?
Că amândoi trăiesc ?
S-ar putea să ai dreptate. Poate încă există amândoi.
Facem vraja oricum.
Ce ?! Nu ! Cum poţi spune aşa ceva ?
Nu risc ca Thantos să-şi recapete puterile.
N-ai fi în siguranţă. Nimeni din Coventry n-ar fi.
- Dar tata... - Ar vrea să procedăm aşa.
Ba nu ! Ştiu sigur că nu !
Ai zis că Vraja Răpunerii ar distruge totul din Tenebre.
- Alex, fac ce consider eu că-i bine. - Aşa o fi ?
Poate şi privarea tuturor de puteri magice a fost spre binele lor.
Alex...
Aşa credeam pe atunci.
- Tu şi sora ta... - Ştii ceva ? Încetează.
Nu-ţi pasă de noi. Nici de noi, nici de Aron.
Îţi pasă doar de mult iubitul tău regat.
Ştii ceva ? Spală-te pe cap cu el ! Plec pe prima uşă pe care o văd.
Ia te uită ! A apărut o uşă.
Alex, aproape a început eclipsa ! Stai !
- Ce ciudat... - Da.
Într-o zi va înţelege.
N-a rămas mult timp până la eclipsă. Unde-i Camryn ?
Acasă. În cealaltă casă. Cu părinţii ei. Ceilalţi.
Mama. Cealaltă mamă... Nu e aici.
- O căutaţi voi, vă rog ? - Sigur !
Cereţi-i să discute cu sora ei.
- Avem nevoie de amândouă aici. - Da, ne ocupăm noi.
- Ne putem opri ca să-mi schimb pantofii ? - Se asortează perfect !
- Trebuie să vorbesc cu ea ? De ce eu ? - Fiindcă eşti sora ei.
- Te va asculta. - Sigur aţi cunoscut-o pe Alex ?
Nu prea ştie să asculte sau să fie o soră bună.
Mi-a luat şi luciul de buze !
E aşa o...
Uite-l.
Camryn, nu mai avem mult timp.
Dacă Thantos scapă din Tenebre, suntem neajutoraţi.
- Dar Miranda e... - Miranda e încă prea slăbită
după ultima luptă cu Întunericul.
Şi e prea mândră să spună asta.
Doar la eclipsă îl putem opri. Întregul Coventry...
Întregul Coventry se bazează pe mine, ştiu.
Ştiu, ştiu !
Scuze, vreau să vă ajut.
Vreau să fac ce trebuie. Dar nu ştiu ce trebuie să fac !
Cred că ştii.
Eşti prinţesă din Coventry. Nu poţi sta cu mâinile-n sân.
Trebuie să acţionezi şi să guvernezi.
Îmi pare rău dacă nu credeai că ăsta e rolul prinţeselor, dar e.
- Ce frumos ai pus-o la punct ! - Mulţumesc.
- Da... - Nu e ce credeam că va fi, dar...
Îmi place. Îmi place să am responsabilităţi
şi ca viaţa mea să aibă un sens.
- Şi diadema ? - Îmi place la nebunie !
Deci ne ajuţi ?
Nu doar o să vă ajut. O să am grijă să vină.
Pa-pa ! Ţineţi-mi pumnii.
Stai ! Vreau eu să zic.
Plec pe prima uşă pe care o văd.
Aşa se invocă portaluri !
E pe piciorul meu !
- Ce faci ? - Ce faci, Alex ?
Dacă tata chiar...
Nu fugi de mine !
Se pare că ai făcut ceva senzaţie în lumea gemenelor.
N-am nicio legătură cu asta.
Camryn vrea ca Alex să meargă undeva, însă Alex refuză.
Aşteaptă puţin. Alex va merge.
Cammie a mea obţine tot ce vrea.
Nu chiar tot.
Hai să-ţi explic.
Aici e normalitatea. Tu ?
Tu eşti la capătul celălalt al normalităţii.
Sigur ceva e în neregulă dacă tu crezi că gândeşti normal.
Te prefaci că nu se întâmplă ? Cum îl ajută asta pe tata, Alex ?
- De parcă ţi-ar păsa ţie, Camryn. - Îmi pasă mai mult decât ţie.
Explică-mi logica afirmaţiei ăsteia.
Îmi pasă destul cât să rămân. Vreau să aflu ce e drept.
- Eu ştiu ce e drept. - Şi de ce mai stai aici, Alex ?
Dacă aş şti cu adevărat, aşa cum susţii tu,
aş face tot ce-mi stă în putere ca să-l ajut.
Bine. Cum vrei să fac asta ?
Habar n-am. Am conceput doar prima parte din discurs.
- Nu contează. - Ai dreptate.
- Serios ? - Serios.
Vii cu mine ?
Nici să vrei nu m-ai opri. Nu vrei să mă opreşti, nu ?
Ai văzut...
- Ce să văd ? - Exact.
- Ne vedem mai târziu ? - Da, sigur.
Bine.
Vraja de trecut prin pereţi.
E prea târziu pentru ea.
Unde eşti ? Unde o fi ?
Alex, l-am chemat, ne-am rugat de el şi am strigat la el.
Nu ştiu ce crezi că ai văzut, dar nu mai e.
Nu ştiu ce altceva să fac.
Tată, ajută-mă, te rog.
Trebuie să plecăm. Începe eclipsa !
- Nu, Cam... - Ba da. Trebuie să spunem vraja.
Doar aşa-l oprim pe Thantos.
Totul va fi bine. Vom fi împreună.
E singura...
Acum chiar m-am speriat.
E o carte de vrăji.
Tot mi-e frică !
E aici. Vrea să ne spună ceva.
E Vraja Libertăţii. Cu ea eliberezi spiritele prinse în Tenebre.
Alex, nu. Sunt sigură că-i doar Thantos. Hai să mergem !
Puterea Soarelui şi forţele Lunii.
E o vrajă aproape identică.
Care-i ultimul rând din Vraja Răpunerii ?
Şi răpune-ne duşmanii din Întunericul ce-i ascunde.
Fii atentă. Singura diferenţă e că zici în schimb:
Eliberează-ne prietenii din Întunericul ce-i leagă.
Trebuie doar să înlocuim ultimul rând.
- Eu ziceam cuvintele alea ! - Ştiu.
- Tu eşti singura care poate. - Nu iar... De ce eu ?
Trebuie ! E un semn !
- Trebuie să discut cu Miranda. - Nu se poate. Ştim ce va zice.
- Ce căutaţi aici ? - Începe eclipsa ! Nu puteţi întârzia !
- Alex, chiar vreau să discut cu Miranda. - Te cunosc.
- Vei face ce trebuie. - Haideţi odată !
Umbrele nu se răpun singure.
- Haideţi, să mergem ! - M-am săturat să vă tot caut !
Mai puţin de un minut !
Am venit !
Mulţumesc.
Ştiam eu că nu mă lăsaţi la greu. Haideţi, să mergem !
Soarta tuturor e în mâinile voastre.
Nu vă stresez prea tare. Staţi aici. Aşa... Nu, stai.
Tu trebuie să stai aici.
Ba nu, aici.
- Nu. - Aici, atunci ?
Grăbiţi-vă ! Trebuie să iasă perfect !
- O altă şansă n-avem. - Relaxaţi-vă.
Miranda ! Soarele !
Da, mulţumesc, mi-am dat seama.
- Respiră... - Haide !
Ce-mi plac eclipsele !
Nu ar fi fost frumos să fie nunta noastră ? Ce romantic...
- Ai luat popcorn ? - Popcorn ?
Nu e cam nepotrivit în situaţia asta ?
Vrei o bomboană ?
Trebuie să răpunem răul pentru totdeauna.
- Eşti bine ? - Da.
- Sunt puţin agitată. - Şi eu sunt bine.
- Voi două faceţi ce trebuie. - Ştiu.
Îţi va ieşi cum trebuie. Bine ? Gata ?
Puterea Soarelui...
Şi forţele Lunii...
Să se unească în căutarea noastră.
Şi să deschidă porţile Tenebrelor.
Lumina noastră să spintece noaptea veşnică.
Şi să răzbată în toate cotloanele. Aşa, noi vom putea...
Aşa, noi vom putea...
Să ne eliberăm prietenii. Trebuie să zicem, să-l eliberăm !
- Fac Vraja Libertăţii ! - N-ar îndrăzni.
Hai, spune !
Ca să ne răpunem duşmanii din Întunericul ce-i ascunde.
Cam ! Nu !
Ce ai făcut ?
Îmi pare rău, aşa trebuia.
- Thantos trebuia oprit. - Dar nu era Thantos !
Fă ceva !
Nimeni nu poate face nimic ! Aţi dezlănţuit Lumina !
Nu se opreşte până nu răzbate în toate Umbrele şi distruge tot.
Trebuie să-l avertizez pe tata, să se ascundă !
Nimic nu se mai ascunde acum în Umbre !
Alex !
Grăbeşte-te ! Mai repede, vine Lumina !
Am făcut Vraja Răpunerii şi n-o pot opri.
Zi-mi ce să fac ! Dă-mi un semn !
O Vrajă de Transfer ?
Transferul magiei de la o persoană la alta.
Bine, o s-o fac. Spune-mi şi cum.
Scrie aici că trebuie să te ating.
Artemis...
Nu merge cu o Umbră !
Artemis...
E prea târziu.
Artemis...
Artemis, acum.
Îţi dau totul.
Alex ! Alex, eşti teafără ?
Am reuşit ! L-am salvat pe tata. I-am dat magia mea.
- Thantos... - În carne şi oase.
V-a fost dor de mine ?
Îmi pare rău. Eram sigură că e...
Răul de Thantos...
Se hrăneşte cu speranţele şi nesiguranţa nevinovaţilor.
Ar trebui să nu mai fac asta.
Şi totuşi...
Nimic nu-mi produce o satisfacţie aşa mare.
Nu te lăsăm să scapi basma curată.
Dar am scăpat deja.
Dacă-mi daţi voie,
aş vrea să închei socotelile cu frate-miu înaintea Luminii.
- Ne scapă. - Nu ! Ai auzit ce-a zis ?
Aveai dreptate. Tata încă trăieşte.
Hai să-l găsim !
- Ar putea fi oriunde ! - Nu oriunde.
Era adevărat ce-ai scris în jurnal. Aron a fost mereu cu noi.
- Poate fi doar într-un loc. - Bine.
Tată ! Eşti aici ?
Mamă !
Mai repede !
Mamă, eşti teafără ? Ce s-a întâmplat ?
Thantos voia umbra mea. Bietul tău tată !
- Tată ! - Dle Barnes !
Ajută-l să se ridice.
Hai, dragă.
I-am ţinut piept.
Unde-i Thantos ?
Doar...
Haide, scumpule. O să fie bine.
- De unde ştii ? - Nu ştiu. Aşa zic şi eu.
Scumpo ?
- Fugi şi tu ? - Asta fac !
Poţi pleca. Vreau doar Umbra ta.
Te ascundeai în Umbra unei bătrânele ?
Chiar sunt dezamăgit.
Îmi dau demisia !
Bună, frate !
Nu arăţi prea bine.
Mai bine termin ce am început acum 21 de ani.
Tată !
- E încuiată. - Dă-te.
- La ce şcoală de prinţese mergi ? - Fac taekwondo.
Sus.
Sigur sunt în Coventry. Unde altundeva...
A încuiat portalul de partea cealaltă.
- Cum ajungem la Coventry ? - Ştiu altă cale.
Cam ! Stai, Cam !
Data viitoare o iau pe jos.
Repede ! Încă e eclipsă.
- Fugi ! Îl putem salva pe tata ! - Tatăl vostru e viu !
Nu, aşteptaţi !
Vechea vrajă de protecţie, nu ?
Da, mereu ne face figura.
Nu nouă. Pe tine te-a păcălit. Eu...
Pe tine cel puţin...
Nu e momentul potrivit.
Thantos a făcut o vrajă şi ne-a blocat aici.
Castelul se deschide doar dinăuntru.
Cum a scăpat Thantos de Lumină şi şi-a recăpătat puterile ?
Nu contează cum.
Motivul a fost unul admirabil.
Mulţumesc.
Aici e !
Haideţi ! Uşa e pe acolo !
- Auzi, vreau salată de pui, muştar... - Haide, Ileana !
- Unde e Thantos ? - La Turnul de Miazănoapte, cu Aron.
- Cum ai deschis uşa ? - Miranda ne-a redat puterile.
Da, e mai greu decât pare.
- Haide ! - Ai fost tare curajos.
Vezi ? A fost impresionant.
- Oare era cel mai bun moment ? - Tare-ţi mai place de el !
Ai o zi proastă, frate.
O fiică a folosit Vraja Răpunerii,
cealaltă i-a dat duşmanului tău toată puterea ei.
Copiii ăştia... Ce să-i faci ?
- Dă-te ! - Scuze !
Nu te-am adus ca să stăm la taclale.
Te-am adus...
Mai repede !
- Doar eu domnesc... - Nu te atinge de el !
Tată !
Fetelor, staţi ! Ne ocupăm noi.
- Am un plan. - Eu îl distrag.
Îl iei prin învăluire.
- Karsh ! - Ileana !
Nu-ţi da drumul !
Eu ? Tu să nu-ţi dai drumul !
Ai trimis invitaţiile la nuntă ?
- Ileana ! - Ce ?
Am uitat. Am fost cam ocupat recent.
Poate aşa e mai bine.
Thantos !
Ce bine c-ai venit ! Mă temeam că ratezi un moment special.
Imediat ce Soarele nu mai e ocultat de Lună,
dragul vostru soţ şi tată va pieri.
Nu te las să scapi.
Mă tem că n-ai încotro... Majestate.
Se pare că eşti cam ocupată.
Nu !
Alex !
Nu !
Ce urât e când copiii sunt prinşi la mijloc în scandaluri din familie !
- Ţine-te bine ! - De ce anume ?
Tată ! Nu !
Nu te apropia !
Cu plăcere.
Oricum n-ai ce să mai faci acum.
Nu i-a rămas nimic.
Ştiu că n-o să înţelegi în veci.
Când noi suntem aici...
... i-a rămas totul.
Îţi dăm totul.
Nu !
Tată !
Vă mulţumesc.
Ai grijă !
Fraiere !
Aveai dreptate.
N-ar fi putut în veci să înţeleagă legătura dintre noi.
- Alo ?! - Hei !
Ce faceţi, vă mişcaţi şi voi ?
- Ne ajutaţi şi pe noi ? - Salut !
Serios, nu ştim nicio vrajă de zbor !
Dacă mă gândesc mai bine, n-avem nici una de aterizare !
Nu ştiu cât mai rezistă garguiul de care m-am agăţat !
Karsh, o iei pe frumoasa Ileana ca soţie ?
Da ! Absolut !
Ileana, îl iei drept soţ pe arătosul Karsh...
Arăţi super !
Hai, că-ţi place !
Da, recunosc că-mi place.
Normal.
Am avut noroc cu vremea, nu-i aşa ?
Are cineva vreo obiecţie faţă de căsătoria dintre Ileana...
Ştiu. Ce repede cresc, nu ?
Aşa e.
Îmi daţi inelele ?
Da.
Eşti preferata mea.
Nu-mi vine să cred că nu te tulbură mai mult momentul.
Ce să mă tulbure ?
Sunt invidioasă pe cât spaţiu are în dulap.
Acum, vă declarăm soţ...
Şi soţie.
Bine...
Poţi săruta mireasa.
Corect !
Bine.
- Nu merge drept... - De ce ?
Avem nasurile mari.
- Ai zis că-i mare ? - Nu ! Nu cred că-i mare !
- Nu ? - Nu, deloc.
- Sărut-o ! - Bine !
- Petale de trandafir ? - Ce scârbos !
A fost ideea gemenelor.
- Ai preschimbat-o pe maică-mea ! - Arată mult mai drăguţ aşa !
- Ce frumos a fost ! - Nu, a fost ciudat.
Nu, David, cum poţi zice asta ?
Da, a fost ciudat.
Gata, am reuşit, stai.
- Tu ţii... - Trebuie să...
Eu şi dna Karsh lansăm un club de lectură.
Acum ştii cum se termină basmul.
N-am avut dubii că e cu final fericit.
Ba ai avut numai dubii ! Erai prinţesa dubiilor !
- Ce ?! - Da.
Eu ?
- Nu, tu erai aia ! - Ba nu.
Îţi cade diadema.
- Mulţumesc. - Bine...
Cred că arătăm excelent.
Aşa crezi ?
Hai, vrăjigemenele !
Sincronizare:  per_SEMPRE  Subs.ro Team @ www.subs.ro