Dle prim-ministru Musayev,
dacă nu mă recunoaşteţi,
uitaţi-vă bine la faţa mea şi veţi înţelege.
Generalul Vasilly Topov nu a fost doar tatăl meu,
a fost camaradul meu, liderul meu în luptă.
Iar acum lupta lui pentru eliberarea Pasalan-ului
este lupta mea.
Armata lui e sub comanda mea,
şi nimic nu mă va opri
ca să-i fac visul să devină realitate.
Dle prim-ministru Musayev,
am ocupat centrala nucleară de la Cernobâl.
Oraşul abandonat care înconjoară complexul e sub controlul nostru.
Nu mai putem fi ignoraţi.
Acum noi suntem ocupatorii.
Orice încercare de trecere a graniţelor va fi întâmpinată de o rezistenţă cruntă.
Reactorul a fost înţesat cu explozibil.
Detonatoarele au fost setate la 72 de ore.
Dacă cererile noastre vor rămâne fără răspuns, vor detona.
O asemenea explozie va produce un nor radioactiv
de 100 de ori mai mare decât cel produs de bombele lansate în Japonia.
Cerem eliberarea imediată a tuturor
celor 227 de prizonieri politici pe care îi deţineţi.
Cerem independenţă totală pentru Pasalan.
Nimic altceva nu va fi acceptat.
Dle prim-ministru Musayev, lupta asta nu este doar pentru ţară şi politică,
e vorba şi de sânge.
Al meu...
...şi acum al dvs.
Îi avem pe copiii dvs.
Dacă îmi ignoraţi cererile vor fi primii care vor muri.
Vă îndemn să acţionaţi cu responsabilitate.
Cerem doar să fim liberi,
la fel cum vreţi ca şi copiii dvs să fie liberi.
Haide, haide, haide!
Asta e. Hei, uşurel!
Pe aici.
Bine, haide, haide!
Acolo, drept acolo. Bine? Uşurel, uşurel.
Hei, uşurel! Pentru Dumnezeu. Sunt... piese de schimb, acolo.
Idioţi.
Aşează-te.
- Cum te simţi? - Mă simt bine.
- Vreo problemă? - Nu.
- Ştii unde te afli? - Da.
- Ştii... de ce eşti aici? - Da.
E necesar să întrebi lucruri pe care nu le ştii?
- Nu. - Scuzaţi-mă, doctore.
Mulţumesc.
Bine. Poţi mişca degetele de la mâna dreaptă,
unul câte unul, începând cu arătătorul?
- Mişcare limitată. - În regulă.
Bine.
- Simţi căldura? - Da.
O să te răcoresc.
Foarte bine. Azi, eşti foarte bun.
Aşadar, ai văzut înregistrarea de la muzeu?
Da.
Vrei să descrii ce ai văzut sau s-o fac eu?
Am văzut un atacator înarmat primind lovituri directe, în zone vitale
şi care tot a putut să rezolve detaliile de securitate.
Asta îţi aminteşte ceva?
White Tower a fost închis acum un an.
- Poate a fost altceva. - Poate.
Dar ar trebui să fim pregătiţi pentru ce-i mai rău,
oricât de redusă e posibilitatea.
Şi dacă se întâmplă ce-i mai rău, devine problema noastră comună.
Ipotetic.
Aşadar, ipotetic...
Care este soluţia noastră comună?
Să-i activăm!
Pe 26 aprilie 1986, a explodat reactorul nr 4 de la Cernobâl.
Cel mai dezastruos accident nuclear din istorie.
În urma deflagraţiei s-a eliberat o cantitate imensă de radiaţii în atmosferă.
Oraşul Cernobâl a fost evacuat
şi a rămas abandonat timp de peste 20 de ani.
Noi credem că rebelii şi-au stabilit buncărul
într-una din clădirile adiacente complexului,
la aproximativ 3km est de actuala noastră poziţie.
Chiar dacă acolo nu mai există combustibil pentru o bombă,
sunt radiaţii de 100 de ori mai puternice.
O explozie la reactorul nr 3 va elibera aceste radiaţii.
Şi acum veştile proaste...
Se pare că fiul generalului are pe mână câteva arme.
Ne va explica dr. Richard Porter.
În 1960, când se prefigura războiul din Asia,
SUA au început cercetările la operaţiunea Black Tower.
E ceea ce numim acum programul Soldatul Universal.
Un soldat cu super-reflexe, super-rezistent,
cu superimunitate, mai puternic, mai iute,
alimentat cu suplimenţi nutritivi foarte concentraţi.
Un soldat care acţionează fără conştiinţă... sau ezitare.
Prin îngheţarea unui corp uman în azot,
reparându-l şi reîncălzindu-l prin mărirea tiroidei şi hipofizei,
am putut să reînviem un soldat recent decedat,
şi, în timpul procesului, să îi îmbunătăţim.
Programabili şi impenetrabili.
Îi porneşti şi îi opreşti.
Ce-i care au decedat, adică au murit?
Corect.
Acum 5 ani, programul a fost suspendat,
sau, mai degrabă înlocuit, de un program numit White Tower.
Condus de dr. Robert Colin, sub supravegherea mea,
White Tower a îmbunătăţit şi perfecţionat, ceea ce a fost început de Black Tower.
Folosind tehnici ale terapiei genetice, dezvoltată în timpul cercetărilor dr. Colin,
am putut oferi soldaţilor ADN optimizat din interior.
Noul model era superior în toate privinţele.
O maşină de ucis virtuală.
Următoarea generaţie de soldaţi universali,
sau NGU, cum ne place să-i numim.
A existat, totuşi, un incident în clădirea companiei.
12 morţi... Niciun rănit.
A fost considerată o eroare în funcţionare...
Deşi eu cred că temperatura nu a fost reglată cum trebuie.
Am fost instruiţi să dezactivăm toţi NGU, lucru care s-a realizat.
Dar a avut loc o spargere.
Au fost luate câteva lucruri. Inclusiv un model Serie 7.
Avem motive să credem că a fost fostul meu coleg, dr. Colin...
Suspectăm că şi-a continuat cercetările.
Colin activează în Europa de Est în calitate de mercenar.
Domnilor... Vom lupta împotriva soldatului perfect.
Unul care nu simte durerea, se vindecă foarte rapid
şi are sistemul nervos neafectat de radiaţii.
Avem 4 soldaţi universali din prima generaţie
care sunt mai mult decât capabili pentru jocul ăsta.
Liberi.
- Aţi spus 4, dle colonel. - Corect.
- Am crezut că sunt 5. - Erau, acum sunt 4.
Ce s-a întâmplat cu al cincilea?
E subiect al unui program privat condus de dr. Sandra Fleming.
- Proiectul Phoenix. - Şi ce face?
Terapie de modificare a comportamentului.
Sau reabilitare psihologică, aşa cum îi spune dr. Fleming.
Încearcă să-l reintegreze în societate.
A fost printre primii, dar de departe cel mai bun din grup.
Dr. Fleming îşi conduce cercetările în Elveţia.
Mă gândesc la evadare.
Sentiment de linişte.
- Ruşine... - De ce spui asta?
- Nu ştiu. - Ba da, ştii.
Spune primul lucru ce ţi-a trecut prin minte.
Nu-mi amintesc.
Poate pentru lucrurile pe care le-am făcut?
Ce-ai făcut, Luc?
Nu ştiu.
Cred că e flămând.
De ce nu-l hrăneşti?
Cum te simţi?
Neajutorat.
Poate că te simţi într-un fel responsabil.
E ceea ce simţi când te maturizezi, Luc.
Realizezi cât de departe ai ajuns?
Acum 2 ani când am început, când te-ai trezit prima dată,
nu ţi-ai putut aduce aminte ziua dinainte.
Îmi simt capul plin...
E doar un alt stagiu în dezvoltarea ta.
Ne apropiem.
Poate ai uitat înţelegerea noastră, doctore, dar eu n-am uitat.
Consideră ăsta ultimul meu memento.
Nu am uitat, am fost în operaţie. Şi se pare a fi un succes.
- Aşadar, când o vom face? - Ţi-am spus, facem o diagnosticare...
Trebuie să garantez siguranţa oamenilor mei. Ca şi pe a mea.
O să se rezolve.
Aşadar, vrei să aşteptăm?
Atunci, cred că transferul poate aştepta la fel de bine.
Nu e nicio grabă, nu?
- Miles? - Da, doctore.
Fiul generalului, nu mai poate de nerăbdare.
I-ar place să i se pună micro-cipul... imediat. Nu mai poate aştepta.
Nu mai sunt fiul nimănui, doctore. Sunt comandantul Topov.
Sigur.
Mi-am făcut-o şi eu. O să doară puţin.
Poate pe tine.
- Sistemul de siguranţă activat, dle. - Satisfăcut?
Nu, oamenii mei.
Bine, adu-i pe rând.
Domnilor, avem două obiective...
Securizarea reactorului şi demontarea detonatoarelor.
Şi extragerea celor 2 ostatici.
Avem motive să credem că aceşti copii sunt ţinuţi aici.
Oricum, poziţia lor poate fi variabilă,
aşa că vom înainta în formaţie de câte 6.
Opriţi comunicaţiile şi vehiculele de transport
pe care le găsiţi. Şi nu uitaţi obiectivele.
Dacă se ajunge în situaţia ori-ori,
ne gândim la importanţă şi ne ocupăm de reactor.
- Sunt întrebări? - Şi dacă întâlnim un ciudat?
Evitaţi, dacă puteţi.
- Daţi-le de lucru. - Doar atât, doctore?
Probabil e programat să apere reactorul,
aşa că va sta aproape ca de un cuib,
făcând imposibilă folosirea armelor de mare putere, în prezenţa explozibililor.
Căpitane... Oamenii tăi să nu se angreneze în luptă cu NGU.
Pentru asta sunt oamenii mei.
- E năduşeală aici. - Dă-ţi haina jos.
- Am mai fost aici? - În fiecare săptămână.
Aşa am crezut şi eu.
Să vă aduc nişte cafea?
Da, sigur, mulţumesc.
- Ce-ai vrea Luc, să bei? - Suc de portocale.
Super. Mă întorc imediat să iau comanda.
- Cum simţi genunchii? - Mai bine.
Anti-inflamatoarele îşi fac efectul.
Ar trebui să mai iei câteva.
Starea vremii spune că va mai ninge.
Vor fi câţiva cm în weekend.
Cred că vremea rece îţi afectează articulaţiile.
Următorul transport va fi aici săptămâna viitoare, aşa că...
Luc!
Luc, încetează! Luc... nu!
Luc, încetează! Luc!
Luc, opreşte-te! Opreşte-te!
Nu! Luc, nu!
Nu! Luc, încetează!
Luc, încetează!
- Cineva să-l ajute. - Pleacă. Pleacă! Du-te!
- Om doborât! Avem unul doborât. - Mişcă, mişcă, mişcă!
- Să mergem! Mişcă, mişcă! Hai! - Haide, haide!
Opriţi focul, opriţi focul. Toate unităţile pătrundeţi în complex.
Repet, opriţi focul, opriţi focul. Toate unităţile pătrundeţi în complex.
Recepţionat! Unitatea 1 opreşte focul. Toate unităţile opriţi focul.
- Totul este verde, dle. - Bun.
Complexul în vizor. Toate unităţile pe poziţie, terminat.
Unitatea 1, Unitatea 2, două unităţi, către perimetrul din sud. Asiguraţi-vă...
Unitatea 1 în aşteptare. Vă contactăm din nou.
Eu iau partea nordică.
Unitatea 2 în mişcare. Către perimetrul din nord.
Unitatea 2 către perimetrul din nord.
Unitatea 2, menţine poziţia în perimetrul din nord.
Suntem la perimetrul din sud, Structura 3. Intrăm. Terminat.
Burke, începe spectacolul. Trimite-i înăuntru şi asigură întăriri.
Dle, am ocupat cu succes toate liniile de apărare.
Avem nevoie înăuntru de 2 unităţi.
Negativ. Trimite înăuntru ciudaţii. E un ordin, Burke. Retragerea.
Înţeles.
Sunt ai voştri, băieţi.
N-o daţi în bară.
Cât durează până ajung la Punctul de Întâlnire A?
Un moment, domnule.
Iată-l, iată-l!
- Împuşcă-l! - Acum.
La naiba, aţi văzut asta? Aţi văzut?
1 e doborât. Spune-le la 2 şi 3 că 1 e doborât.
2, 3 şi 4 să trianguleze noua poziţie. Acum!
Triangulăm... Haide!
Trebuie să triangulăm... Aşteaptă!
Triangulăm... Ascultă-mă!
Lasă-l! Lasă-l! Adu-l pe 4 la reactor.
3, în acţiune! 3, în acţiune!
- Ce naiba se întâmplă? - E prea rapid. Nu-l pot urmări.
În regulă, să-l trimitem pe 4 la reactor. Trimiteţi-l pe 4.
4 în mişcare către reactor. 4 în mişcare.
- Dle, se apropie de reactor acum. - Bine. Uite-i, uite-i.
- Doboară-i, doctore. - Dezactivaţi. Repet, dezactivaţi!
Evacuare completă. Trimite ordinul. Burke, evacuare completă. Scoate-i!
- Evacuare. Evacuare. - Înapoi acum!
- Ieşiţi cu toţii! - Evacuare completă.
Dle colonel!
Spune-le să se retragă. Scoate-i! Scoate-i de acolo!
- Retragerea. Repet, retragerea... - Scoate-i afară! Spune-i că e ordin...
- Nu vă aud bine! - Dle?
Suntem atacaţi. Unitatea 1 e atacată. Retragerea!
La naiba!
Colonelul Petrov e doborât. Solicit transport!
Nu, nu.
Solicit transport!
Pleacă, pleacă.
Ascultă-mă, la naiba! Vii cu mine.
Pleacă acum! Ia-l pe el cu tine. Pleacă!
Ia-l cu tine! Pleacă!
Ia uite! Chiar vine?
- Ce face băiatul meu? - Mă simt bine.
Bun. Asta-i foarte bine. Ăsta-i băiatul meu bun.
Da.
Magnific.
Asta pentru că îţi dăm şansa
să le explici situaţia când vor ajunge aici.
- V-am spus de la început... - Am fost victime sigure acolo.
Nu trebuie să-mi spui. Am văzut cu ochii mei!
Dacă ne-ai fi lăsat înăuntru, l-am fi scos noi afară!
N-aţi fi avut nicio şansă. Niciodată.
Hei, haide, haide. Încetează. Înapoi!
Nu trebuie să vă placă, dar ăsta e adevărul!
S-a pus cu tot dispozitivul şi v-a forţat să vă retrageţi.
Un singur om. Vorbim despre specimenul perfect.
Unul care nu ştie altceva decât să asculte ordinele.
Ceva despre care se pare că voi nu ştiţi nimic.
- Am să-ţi scot dinţii din gură! - Hei, hei, hei! Înapoi!
Ce naiba a fost asta?
Acest act de agresiune necugetat a avut ca rezultat un răspuns rapid.
Am detonat unul din explozibilii care înconjoară reactorul.
Consideraţi-l ca pe un avertisment.
Lumea nu pare să exercite presiune asupra teroriştilor lui Bosorow...
Li se permite să tragă de timp.
Nu faceţi nimic. Gândiţi-vă la copiii voştri.
Am empatizat cu tatăl tău.
Ştiu ce simte.
Îţi rămâne speranţa că ai tăi vor fi în siguranţă.
Şi când nu vor fi, atunci o vei purta cu tine
ca pe un cancer.
Spre deosebire de mine, el poate schimba asta.
Mai bine mor decât să-l văd pe tata cum îţi cedează.
Aşa să fie, pentru noi toţi.
Hei. Sindromul Stockholm, nu? Relaţionezi cu captivii...
Să ştii, sunt mişcat.
Ce s-a întâmplat cu tine, doctore? Se luau copiii de tine la şcoală?
Da, se luau. Am fost astmatic, groaznic de slab, cu pielea urâtă...
- Nu fi atât de dur cu tine. - Nu, e adevărat.
Probabil că am supracompensat.
Da, cu toţii te felicităm pentru proiectul tău ştiinţific.
De ce nu te întorci în camera ta? Ne cam plictiseşti.
Hei, să ştiţi, copii, asta e o lecţie importantă.
Trebuie să vă întrebaţi mereu cine deţine controlul.
Nu întotdeauna e cel care vorbeşte. Câteodată... e tipul din fundal.
Adică... în regulă. Să fim sinceri cu noi.
Numiţi asta armată?
Haideţi, e un grup de ţărani cu praştii.
Dar, doar un om de-al meu, doar unul...
Face cât toţi.
Acum vreau să vă imaginaţi o armată de astfel de oameni.
Asta, copii,
asta e adevărata putere.
Bravo!
- Foarte captivant. - Mulţumesc.
Sau poate căţelul tău ar vrea să spună ceva.
Căţelul meu? Ei bine, e cam timid.
- Nu, te rog... - Nu e binecuvântat cu darul vorbirii.
Atunci poate taci naibii şi fă ceea ce te plătesc.
Hei... Tu eşti şeful.
Credem că detonatoarele principale sunt aici.
Dă înapoi şi prinde tot complexul.
Am înţeles, dle.
Ăsta e turnul de răcire.
Am putea pătrunde prin aceste conducte ca să ajungem la reactor.
Poate au fost închise după accident, dar le putem deschide, dle.
E aici!
Bună, Luc.
Mă aştept să te simţi amorţit. E ceva normal.
Anestezia trebuie să dispară curând.
Sandra?
Dr. Fleming e aici şi a autorizat această examinare.
Aşa că n-ar trebui să fie motive de alarmare.
Suntem prieteni. Eşti acasă, Luc.
Am câteva întrebări pentru tine. Te rog să răspunzi cu da sau nu.
- Vreau să vorbesc cu Sandra. - Răspunde la întrebări.
Te vezi ca o persoană de încredere?
Da.
Te vezi o persoană originală? Care vine cu idei noi?
Nu.
Eşti relaxat? Faci faţă stresului?
Da.
- Te cerţi cu alţii? - Câteodată.
Da sau nu?
Câteodată.
O să-ţi dau ceva să te ajute la recuperare.
Te va face mai bun, Luc.
Te va face ca nou.
Unde sunt?
Am început cu un amestec de droguri psihotrope şi ergogenice.
- Sistemul lui nu e pregătit. - Metilfenidat
- şi metenolon... - Te rog, ascultă-mă!
Sistemul lui nervos va ceda.
Nu poţi înlocui ani de terapie genetică cu o singură zi.
E ca şi cum ai reabilita un câine de luptă, punându-l imediat să lupte.
Ar putea avea o multitudine de efecte adverse.
Reabilitarea n-a fost niciodată o parte a acestui model.
Iar după cum vezi, e în dezacord cu natura sa.
A fost creat să servească nevoilor, dar nu a făcut asta.
Dar acum agravaţi situaţia.
Dr. Fleming, trebuie să te întrebi dacă un câine, o dată ce gustă sânge,
mai poate uita vreodată acel gust.
E o putere substanţială în interiorul lui. Şi am petrecut 2 ani s-o regularizez.
Dacă vrei s-o eliberezi aşa repede, n-o vei mai putea controla.
Tu ocupă-te de viteză, doctore. Lasă controlul în seama mea.
Ascultă, spuneai mai devreme de nişte conducte...
- Da, dle. - Mai crezi că se poate
- să treci prin ele? - Eu zic că da, dle.
Bine, vom încerca calea asta. Ascultă-mă!
E doar o simplă recunoaştere. Nu te angajezi în luptă.
Nu e misiune de luptă. Ai înţeles?
- Da, dle. - Bine. Să mergem!
Ce caută ea acolo?
Din păcate, în acest moment, e singura în care are încredere.
Ştii, în afaceri, ca şi în viaţă, oamenii sunt foarte neîncrezători.
- Vor mereu asigurări. - Da, domnule.
Ce s-a întâmplat cu înţelegerea prin bătutul palmei? Am dreptate?
- Aveţi dreptate, dle. - Garanţii, toţi vor garanţii.
Dar garanţia mea unde e? Înţelegi?
Da, doctore.
Nu, nu, te întreb. Unde e garanţia mea?
- Asta e garanţia dvs. - Şi... de ce asta?
Pentru că NGU nu poate face rău comandantului sau oamenilor săi.
Corect.
Dar... Dar el poate.
Poate într-adevăr.
- Foarte isteţ, doctore. - Fireşte că da.
Vezi tu, Miles, întotdeauna mai există o cale ocolitoare.
Acum, vrei să-i numeri degetele de la mâini şi picioare? Nu, glumeam.
Am parcurs o cale lungă de la clonarea oilor, nu, Miles?
Da, dle.
La mulţi ani, băiete!
Dle colonel! Pot deconecta lucrul ăsta.
Asta îi va alerta prea repede.
Găseşte copiii. Nu te angaja în luptă cu ciudăţenia. Avem nevoie de tine viu.
Am înţeles.
O să facă ceea ce ne-a ameninţat, ştii asta.
Mă asculţi?
Trebuie să mă adresez ţării într-o oră,
nu pot discuta acum, asta cu tine.
Nu eşti singur în asta.
Crezi că nu ştiu asta?
Să trimiţi trupe acolo, a fost un act de om disperat.
Asta mă înspăimântă.
Nu am avut de ales.
Ba da, ai avut.
E corect a sacrifica viaţa altor copii, dar nu şi pe-alor noştri?
Şi apoi ce?
Ce dovedeşti?
Am obligaţia să gândesc dincolo de interesele mele.
Dincolo de fiul şi de fiica noastră.
Obligat de ce?
De imaginea ta în istorie?
Dacă permiţi să li se întâmple ceva,
nu ţi-o voi ierta niciodată.
Aud două voci. Auziţi asta? Terminat.
E o voce de femeie. Acolo trebuie să fie ţinuţi copiii.
- Nu avem toată ziua, Miles. - Da, aşa e. Bine, doctore. Sigur.
Miles va face astăzi diagnosticarea, Andrew. Eşti de acord cu asta?
- Da. - Bine... Prima întrebare.
Eşti o persoană punctuală şi de încredere?
Da.
Ştii cum să-ţi foloseşti eficient timpul?
Da.
Bine. Prietenii te găsesc impulsiv şi impredictibil?
Nu.
Îţi place să-ţi petreci timpul liber
relaxându-te în atmosfera liniştită a familiei?
Da.
Contemplezi adesea, complexitatea vieţii?
Da.
Andrew, ai auzit întrebarea?
- Ridică-l! - Da, dle.
Bine, doar o secundă.
Andrew... Ascultă cu atenţie.
Contemplezi adesea, complexitatea vieţii?
- Nu. - Aşa e.
Trebuie să asculţi, Andrew. E important.
Ca lider al unei naţiuni în criză,
decizia mea a fost dictată de un singur principiu...
Să servesc binele comun al poporului,
fără să precupeţesc niciun sacrificiu.
În vreme ce demnitatea cere ca această agresiune să fie întâmpinată cu agresiune,
umanitatea se bazează pe o rezolvare paşnică şi diplomatică a conflictului.
Este aşadar responsabilitatea celor din poziţii de putere
să adopte o linie de politică hotărâtă
contra a ceea ce ne ameninţă existenţa aşa cum o cunoaştem.
Iată de ce, am autorizat
eliberarea a 110 prizonieri
în schimbul dezactivării imediate a detonatoarelor
de la reactorul 3 de la Cernobâl.
În următoarele 48 de ore
toate trupele vor proceda la încetarea focului,
ca o condiţie a efectuării schimbului.
Prizonierii care au rămas vor fi eliberaţi
în schimbul ostaticilor.
S-a terminat, Luc.
Poate au existat diferenţe de opinii între noi,
dar ceea ce contează este rezultatul, nu?
Sigur.
Ca un lider mondial să dea curs unor cereri
venite din partea unora ca noi,
înseamnă că trebuie savurată raritatea momentului.
Treaba e că...
Să te opreşti în acest moment ar fi o risipă reprobabilă de influenţă şi poziţie.
Da, eşti tânăr, înveţi,
- dar acum trebuie să trecem... - S-a terminat.
- Şi cu asta basta. - Nu asta vrei cu adevărat.
Pentru că au fost cheltuieli. Cheltuieli neprevăzute.
E greu să bugetezi cheltuielile neprevăzute.
Eu am de construit o armată.
Şi, cum ai spus şi tu, nu te întâlneşti prea des cu asemenea momente.
Nu cred că m-ai auzit.
Vrei să mă păcăleşti? Asta încerci să faci?
Ai fost plătit.
Noi doi, nu mai facem afaceri împreună. Gata.
Încerci să mă testezi?
Uşurel. Uşurel.
Cine-i ăsta?
Vasili!
Bine... Foarte bine.
Bun băiat.
Acum trebuie să plecăm.
Trebuie să-ţi termini treaba. Apoi plecăm.
Copiii.
Pot să-ţi pun o întrebare?
Nu, nu poţi.
Contemplezi adesea... complexitatea vieţii?
Hei, nu e treaba ta să pui întrebări, înţelegi?
- Andrew... - Da sau nu?
Andrew, eşti obosit. Ai trecut prin multe azi.
Eşti o persoană punctuală şi de încredere?
Nu-mi place tonul tău. Aşează-te!
- Răspunde-mi la întrebare. - N-o să...
Cum te simţi? Eşti încins? Vrei să te răcoresc?
- Răspunde-mi. Răspunde la întrebare. - Tu să-mi răspunzi la întrebare.
N-o să... Andrew, vreau să te aşezi.
Vreau să te ajut... să te răcoreşti, te rog.
Ia loc! Îţi ordon... să stai jos.
Opreşte-te! Trebuie...
Ştii să-ţi foloseşti fiecare minut din viaţă cu cap?
- Nu! E o greşeală... - Eşti odihnit?
Eşti fericit?
- Opreşte-te, opreşte-te! Nu! - Da sau nu?
Te gândeşti adesea la rasa umană şi destinul ei?
Da sau nu?
Cine sunt?
Linişte. Sunt de partea voastră, bine?
Eşti unul dintre ei?
- Cine? - Unul din cei care nu pot fi ucişi?
Să sperăm c-aşa e.
Acum veniţi cu mine în linişte. Haideţi!
Haideţi, să mergem! Haideţi, să mergem!
Dle colonel! Au reactivat detonatoarele.
- Ce naiba spui acolo? - Priviţi!
Avem legătură cu căpitanul Burke?
Nimic.
Reîncepe jocul.
Comunicaţiile sunt căzute.
Nu ştim dacă mai este cineva în viaţă pe-acolo.
- Dar Burke? - Nimic.
Este posibil ca a ta creaţie să fi avut vreo ieşire, dr. Porter?
E posibil.
30 minute. Suntem oficial în DEFCON 1.
Cum stăm cu Deveraux?
În acest moment, nu are nicio şansă contra NGU.
Dr. Fleming?
Dacă îi dăm o doză dublă, şi îi mai lăsăm ceva ca rezervă,
- e posibil să-l trimitem acolo. - Atunci s-o facem!
Dar înţelegeţi, ăsta e ultimul cartuş.
Admiţând că supravieţuieşte, nu va putea fi controlat, nu se va putea comunica.
Îşi va aminti numai pentru ce a fost programat.
Să găsească acei copii şi să oprească detonatoarele.
- În afară de asta... - Cine îi va face doza?
- Nu e sigur acolo. O s-o fac eu. - Nu, o fac eu.
I-o datorez.
Ştiu ce se întâmplă.
- Ce se întâmplă, Luc? - Mă întorc.
O să mă lupt.
Da.
Îmi amintesc.
Dă-mi-o mie.
O s-o fac eu.
Vreau să fiu aici cu tine.
Nu eşti în siguranţă.
E în regulă.
Gata.
Du-te!
Fugiţi, fugiţi! Plecaţi de aici! Fugiţi!
Ciudăţenia... naibii!
Ciudăţenia naibii!
Continui să pun întrebări, doar...
Încerc să obţin... un răspuns.
Nimic.
Doar un simplu da sau nu.
E ridicol...
Ştiam că am ceva să-ţi spun.
Îmi stătea chiar... pe vârful limbii.
La naiba.
Sigur îmi amintesc într-o clipă, numai... Numai stai un pic.
Ceva atât de cunoscut...
Nu pot să explic.
Ştii exact despre ce vorbesc, nu?
Înţelegi... Nu trebuie să-mi răspunzi.
E mai bine aşa, nu?
Am mai trecut prin asta.
Am ceva de făcut.
Tocmai mi-am amintit ce vroiam să-ţi spun...
Aşteaptă...
E Luc!
Tocmai şi-a făcut injecţia. Ceva trebuie să-l fi încetinit.
Mai avem încă 20 de minute cu el în formă.
Sper.
Veniţi cu mine.
Traducerea şi adaptarea: FlorinA Revizuită: Chiribău Ciprian
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania