Mlaștina nu e mlaștină.
Mlaștina este un spațiu de lumină...
unde crește iarba în apă...
iar apa curge spre cer.
Apoi în mlaștină, ici și colo...
adevărata mlaștină.
O mlaștină știe totul despre moarte...
și nu o definește neapărat ca o tragedie.
Sigur, nu un păcat.
Credeam că Chase Andrews are mai mult bun simț.
Cel mai bun fundaș pe care l-a avut vreodată acest oraș.
Băieți, astea sunt urmele voastre ?
Da domnule.
Unde sunt urmele lui ?
Da, unii copii au idei nebunești în
cap și beau și cred că sunt invincibili.
Totuşi Chase Andrews nu era un copil.
Hei. Uită-te la asta.
- A deschis el însuși grătarul ? - Ar putea fi un accident, totuși.
Ora morții, între miezul nopții și 2 a.m.
Cauza morții, impact brusc de la căderea de 63 de picioare.
Pentru că ai găsit sânge și păr pe balustradă,
Aș spune că asta a fost prima cauză a rănilor.
În termeni profani s-a lovit la ceafă, căzând în jos pe scări.
Pentru a se lovi la ceafă de balustradă,
ar fi trebuit să cadă pe spate, nu-i așa ?
- Aș spune că da. - Deci s-ar putea să fi fost împins.
Nu există amprente pe balustradă, grătare, nimic.
Fără amprente ? Nici ale lui Chase ?
Fără amprente, fără urme.
Avem acele fibre roșii găsite pe jachetă.
Tocmai am primit raportul de la laboratorul din Atlanta.
Nu provin din nici o haină a lui.
Lână, scrie. Ar putea fi un pulover, o eșarfă.
La naiba, ar putea fi orice.
Și trebuie să aflăm.
Avea o soție frumoasă, o familie bună. Nu ştiu cine ar vrea să-l omoare pe Chase.
Haide. Știi cum a fost Chase.
Se uita după femei ca un taur încins.
Nu-i vorbi de rău pe morți, Frank.
Zic și eu, că m-aș putea gândi la câțiva băieți în stare să-l omoare.
- Domnule Milton. - Bună, Sandy.
- Ca de obicei ? Tocană Brunswick ? - Ai ghicit, măi !
Ce părere ai despre cazul Chase Andrews, Tom ?
Sunt pensionar. Asta nu mai este treaba mea.
- Destul de corect. - Ar fi putut fi acea femeie din mlaștină.
E nebună destul pentru azilul de țăcăniți. Pun pariu că e capabilă de aşa ceva.
Fratele meu mi-a spus că Marsh Girl (Fata din mlaștină) e veriga lipsă.
Știi că bietul Chase Andrews avea ceva interes în mlaștina aia.
Chase Andrews și fata din mlaștină ? Dacă nici asta nu înseamnă probleme...
Ce crezi că s-a întâmplat cu adevărat, Frank ?
Crezi că Marsh Girl l-a ucis pe Chase ?
La naiba, nu știu. Adevărul va ieși la iveală.
Uită-te la toate aceste pene și altele.
E om de știință sau vrăjitoare ?
Domnișoară Clark ?
- Departamentul Șerifului. - Şerifule !
Uite !
Ar putea primi un mandat.
La prima vedere. Cauză probabilă, șerifule.
Pun pariu că ușa nu e nici măcar încuiată.
Acolo e.
Aici Departamentul Șerifului. Oprește motorul !
Mergi înainte, mergi drept. Urmăriți-o !
- Ești vinovată ! - L-ai ucis pe Chase Andrews !
- Vei plăti pentru asta ! - Să putrezești în închisoare !
"Duminica justiției", unde ai plecat, pisicuță ?
Te rog, stai.
Aici, pisicuță, pisicuță.
Domnișoara Clark ?
Eu sunt Tom Milton.
Sunt avocat. Pot să intru ?
Mulțumesc, domnule Frazier.
Probabil că știi că ești reținută pentru uciderea lui Chase Andrews.
Și mi-am luat singur libertatea să te apăr la proces.
Știu că nu ai avut niciodată probleme până acum, așa că pot
explica în sala de judecată și la proces cine este de vină şi cine nu.
Ai o familie care ai vrea să-ți fie aproape ?
Domnișoară Clark, nu prea știu cum să spun asta, dar...
Ei bine, te cunosc că Catherine Danielle Clark, dar
aici, în Barkley Cove, nimeni nu-ţi spune așa.
Ei te numesc Marsh Girl.
Și când vei fi judecată, vei fi judecată
de un juriu format din colegii tăi
din Barkley Cove, care te cunosc doar ca atare.
Ei te vor judeca chiar dacă te cunosc sau nu.
Dar nu te pot ajuta decât dacă ne cunoaștem mai bine.
Chiar și un pic.
Ei bine, atunci.
Voi reveni, când vei avea timp să iei în considerare propunerea mea.
A, și ți-am adus asta numai ca să-ți petreci timpul.
Domnule Frazier !
Oamenii uită de creaturile care trăiesc în scoici.
Am avut o familie odată.
M-au numit Kya.
Kya !
Kya ! Ar fi bine să nu ajungi prea departe.
Ia-l, ia-l !
Acum acest porcușor a mers la piață. Acum stai pe loc.
Acest porcușor a rămas acasă.
Acest porcușor a mâncat friptură de vită.
Acest porcușor nu avea niciunul.
Și porcușorul ăsta s-a dus iute mi-i-mi-mui până acasă.
Asta e fata mea specială.
Hei, Jodie !
Hei, Tate !
Vrei să vii la pescuit ?
- Nu am prea mult timp. - „Nu” nu este un cuvânt adevărat.
Hei, de câte ori ți-am spus să nu te urci în barca mea ?!
Intră în casă ! Eşti proastă ?!
Vino aici ! Acum ți-ai luat-o !.
Trebuie să înveți respectul. Ma auzi ?
- Încetează ! Îi faci rău ! - Hei, lasă-l pe tata în pace !
Mai vino pe pământul meu, și te împușc ! Ma auzi ?!
- Calmează-te acum. - Taci !
Taci !
- Lasă-mă în pace ! - Iți arăt eu !
Te rog, oprește-te !
Ma !
Ma ?
Mama nu s-a mai întors.
Și toți ceilalți s-au grăbit să plece în același mod.
Murph a fost primul care a plecat.
Câteva luni mai târziu, Mandy și Missy.
Apoi, în sfârșit, Jodie.
Kya.
Kya, ascultă.
Trebuie să plec, Kya. Nu mai pot sta aici.
Kya, ai grijă, auzi ?
Dacă ai probleme, fugi și ascunde-te
adânc în mlaștină, unde cântă racii.
Așa cum spunea întotdeauna mama.
Aleargă !
Jodie !
Am învățat din greșelile celorlalți cum să trăiesc cu el.
Să nu stai în calea lui.
Nu-l lăsa să te vadă.
Descurcă-te singur.
Fusesem de multe ori în mlaștină cu Jodie, dar niciodată singură.
Nu știam ce drum ducea acasă.
La naiba că m-ai lăsat aici, Jodie !
La naiba cu tine.
Eşti bine ?
Ești sora lui Jodie Clark.
De obicei era şi el pe aici. Acum a plecat.
- Știi drumul spre casă ? - Da.
E ok. Și eu mă pierd mereu.
Numele meu e Tate, în caz că mă vezi din nou.
Tate.
Era ceva la acel băiat, ce mi-a ușurat senzația de frică.
pentru prima dată de când Ma și Jodie au plecat,
am simțit şi altceva decât disperare.
M-am simțit curajoasă.
Mi-e foame.
Bună dimineața, domnule Clark. Ce mai faci ?
Ei bine, Jumpin', m-am trezit de partea plină a paharului.
A, asta e fiica mea, domnișoara Kya Clark.
Ei bine, sunt foarte mândru să te cunosc, domnișoară Kya.
Nu te deranja. Îi spun să stea departe de toată lumea.
- E o lume periculoasă, nu-i așa ? - Este. Dar pescuitul e bun.
Pot să iau un saculeţ de făina de porumb ?
Și ceva Jim Beam ?
- Și poate pui benzină pentru mine ? - E ok.
Mabel.
Aștepți aici până terminăm, ai auzit ?
Îți ajuți tatăl în timp ce mama ta e plecată, nu ?
N-am mai văzut-o de ceva vreme.
- Face treabă pe acasă. - Îhî.
Mamăliga nu e greu de făcut.
În regulă. Să vedem aici.
Tatăl tău a lăsat 2 dolari aici.
Și factura este de 1,50 USD.
Cât rămâne pentru benzină ?
Nu-ți face griji cu privire la asta.
Am o altă întrebare pentru tine.
Te duci la școală, dragă ?
Știi că școala publică meniul de prânz în ziar ?
Azi este...
Friptură Salisbury.
Ai putea să iei o masă bună, caldă, să-ți faci niște prieteni.
Mulți copii merg la școală fără pantofi.
Dar vei avea nevoie de o fustă.
Cere-i mamei tale una.
Iată.
Și restul este 50 de cenți.
Băieți !
Chase Andrews, cere-ți scuze !
Îmi pare rău, domnișoară Pansy.
Nu v-am văzut pentru că fata aia ne-a ieșit în cale.
Bună!.
Cred că mergi într-o direcție greșită, domnișoară.
Școala nu e pe acolo ?
- Atât de murdară. - Brută.
Ai dreptul de a fi acolo, ca şi ele.
Du-te acum. Totul este în regulă.
Domnișoară Catherine Danielle Clark, citești și scrii deja ?
Poți să spui pe silabe „câine” (D-O-G), dragă ?
Cine e asta ?
G-O-D. (Dumnezeu)
Ei bine, toți putem exersa, nu-i așa ?
Poți să te așezi, domnișoară Catherine Danielle Clark.
Unde ai fost până acum, găină de mlaștină ?
Unde ţi-e pălăria, șobolan de mlaștină ?
Acum, băieți și fete, liniştiţi-vă. Doar o oră mai e până la prânz.
Vă rog, încercați să acordați atenție lecției noastre.
Cine poate să-mi spună un cuvânt care are un sunet vocal lung ?
- Probabil că trăiește în noroi. - Cineva are păduchi.
Asta pute în clasă.
Scuzați-mă.
A fost singura zi pe care am petrecut-o vreodată la școală.
Am crezut că era mai bine să învăț din sălbăticie.
Bună, Tate !
Trebuie să fii atentă pe aici. Mă auzi ?
Nu poți avea încredere în nimeni.
Trebuie să te protejezi singură.
Bufnița mare cu coarne, probabil.
Pentru o vreme, tata a fost bun cu mine.
M-am gândit că ai putea folosi asta pentru pene, cuiburi de păsări.
lucruri pe care le strângi tu.
- Mulţumesc. - Da.
- A fost din armată... - Poșta !
E vechea mea raniță din armată.
E de la Ma ! E de la Ma !
Este scrisul lui Ma !
- Mama trăiește ! - Dă-mi-l.
Dă-mi-l.
- Când vine acasă ? - Așteaptă !
Ce spune ?
- Nu ! - Liniște.
Pa ! Pa, oprește-te !
Încetează ! Oprește asta !
- Stop ! - Liniște. Liniște !
Ma.
Acum ascultă-mă.
Nu se va mai întoarce niciodată.
Mă auzi ?
Nu e adevărat.
„Nu” nici măcar nu e un cuvânt adevărat !
Cățeaua dracului !
Tata a început să ardă orice urmă de Ma.
Scoate-ți rahatul din casa mea.
Și apoi într-o zi...
a plecat.
Nu a fost că durerea când a plecat mama.
Dar a fi complet singură era un sentiment atât de puternic, răsuna.
Și mai era problema supraviețuirii.
Nu știam cum să trăiesc fără mămăliga.
Bună, domnișoară Kya.
Vrei ceva ?
Domnule Jumpin'...
Am auzit că cumpărați midii.
Am câteva aici.
- Sunt proaspete ? - Le-am cules înainte de zori.
Chiar acum.
Tatăl tău te-a trimis cu astea ?
Uite, îți spun, îți voi da 50 de cenți pentru o
pungă și un rezervor plin de benzină pentru cealaltă.
De câte pungi ai nevoie pe săptămână ?
Încheiem o afacere ?
Cumpăr aproximativ 20 de kilograme la două, trei zile.
Știi că și alții aduc.
Așa că, dacă le aduci acum și eu am
deja câteva, de ce te-ai mai obosi?
E primul venit, primul servit. Nu există alt mod de a face asta.
E bine așa. Mulțumesc.
Pot... ?
Da.
E clar, crești repede, nu ?
De ce nu vii săptămâna viitoare, îți voi măsura picioarele.
Am niște pantofi din donații de la biserică, care stau degeaba.
- Mulțumesc doamnă. - Sigur.
Săracul copil.
Mama ei a plecat, iar acum și tatăl ei a plecat, pun pariu.
Ce ?
Ar trebui să fim atenți, să nu ne încurcăm afacerile cu lumea.
Nu spune asta în Biblie.
"Atenție."
„Și Regele va trebui să răspundă și le va spune:
Adevărat îți spun, în măsura în care voi ați păcătuit
celor mai mici dintre frații mei ați greșit față de mine. ”
În regulă, Mabel.
Așa că nu spune „fii atent”.
Să vedem.
Unu, doi, trei. Asta e tot.
Sunt de la doamna Mabel.
Catherine Danielle Clark, din comitatul Barkley,
Carolina de Nord, este acuzată de crimă de gradul I
pentru omorârea lui Chase Lawrence
Andrews, care a trăit în Barkley Cove.
În astfel de cazuri, statului i se permite să solicite pedeapsa cu moartea.
Procuratura a anunțat că va face acest
lucru dacă inculpatul va fi găsit vinovat.
Vinovat ! Știm cu toții că este vinovată.
Este vinovată.
Vom începe acum selecția juriului.
Vor viitorii noștri jurați din primele două rânduri...
Există o opțiune. Este ceea ce se numește o "înțelegere".
Și înseamnă că dacă ești dispusă să declari că ai mers la turn
în noaptea aceea și te-ai întâlnit cu Chase Andrews acolo
și ai avut un dezacord cu el și dintr-un accident oribil,
el a pășit înapoi, căzând prin grătar,
ai primi zece ani, dar ai ieși în șase.
Nu.
Dacă pierdem, pierdem foarte mult.
Este închisoarea pe viață, sau alta.
Domnule Milton, nu voi declara nimic care să mă implice cu vinovăție.
Nu voi merge la închisoare.
Te rog spune-mi Tom.
Și promite-mi că te vei gândi la asta.
Trebuie să plec de aici.
Într-un fel...
sau celălalt.
Între miezul nopții și ora 2 noaptea, pe 30 octombrie...
inculpata l-a chemat pe Chase Andrews la turn și l-a împins, provocându-i moartea.
Apoi și-a acoperit urmele și a şters amprentele digitale.
Acum, o să auziţi că a avut timp,
a avut motivația, dar mai important...
că are caracterul criminal de a-l ucide pe Chase Andrews.
Doamnelor și domnilor, statul vă va spune multe
despre domnișoara Catherine Danielle Clark.
Dar vă cer să priviți dovezile conform cărora
statul va susține aceste ipoteze.
Veți descoperi că nu există.
Mai mult, veți auzi că există șanse mari ca nimeni să nu-l fi ucis
pe Chase Andrews și că inculpatul, domnișoara Clark,
se găsește aici pentru că este mai ușor să dai
vina pe un marginalizat decât să te bazezi pe fapte.
Și deși s-a născut și a crescut la numai cinci mile de această sală de judecată,
Domnișoara Clark este o străină pentru comunitate.
Bună.
Eu sunt. Tate.
Lebăda de tundră.
- De unde știi păsările ? - Mamei mele îi plăceau păsările.
Nu pot citi nota ta.
A, tot ce am spus a fost că te-am văzut de câteva ori când am fost la pescuit
și asta m-a făcut să mă gândesc că poate ai putea folosi niște semințe și o bujie.
Am avut în plus. M-am gândit că s-ar putea să te scutească de o excursie în oraș.
Și..., nu știu, m-am gândit că poate îți plac penele.
Bine atunci.
Ei bine, mai bine plec, așa că...
Te-aș putea învăța să citești.
Mă gândeam că ai putea să înveți să scrii în același timp.
Da.
Bun. Bine, deci începem cu A.
Mergi mai departe și desenează acea formă chiar acolo.
Nu-mi spune.
Ajungi acolo.
- Nu mă ajuta. - Sigur. Am toată ziua.
„Sunt unii care pot trăi
fără lucruri sălbatice, virgulă,
și unii care nu pot. ”
Despre asta vorbesc, Kya. Bravo !
Și nu va mai exista niciodată un moment în care să nu poți citi.
Nu știam că cuvintele pot spune atât de multe.
Nu toate cuvintele spun atât de multe.
Am putea citi la mine acasă cândva.
Am trecut prin toată biblioteca.
De trei ori pe săptămână, din vară pana toamna.
Citește cum se schimbă plantele și animalele în timp
pentru a se adapta la pământul care e în continuă mișcare.
Cum cântă păsările mai ales în zori, deoarece aerul rece și umed
al dimineții duce cântecele și semnificațiile lor mult mai departe.
Cum unele celule se divid și se specializează în plămâni sau inimi
în timp ce altele rămân neangajate ca celule
stem în cazul în care sunt necesare mai târziu.
În toată materia biologiei...
Am căutat o explicație a motivului pentru care o mamă și-ar părăsi copii.
„Domnul Jackson Henry Clark s-a căsătorit cu
domnișoara Julienne Maria Jacques, 12 iunie 1933”.
Asta înseamnă că aceștia sunt părinții mei.
„Domnul Jeremy Andrew Clark, 2 ianuarie”.
Aceasta este Jodie.
„Domnul Napier Murphy Clark, domnișoara Mary Helen Clark,
domnișoara Catherine Danielle Clark. ”
Mi-e dor de ei.
Am avut...
uitasem cât de mult...
Îi simt că nu sunt aici.
Dar...
Îi simt că nu sunt aici acum.
Vreau să spun...
Uneori mă simt atât de invizibilă...
Ma întreb dacă mai sunt aici.
Ești.
- Scuze că am întârziat. - Haide. Dă-mi o mână de ajutor.
Fiule, știi că nu ascult bârfa orașului.
Dar există o seamă de bârfe în jurul tău,
cu ceva ce se întâmplă cu acea Fată din mlaștină.
Hei, știi că poți să-mi spui orice.
- E prietena ta ? - E prietena mea.
Îi duc cărți pentru că oamenii sunt atât de răi cu ea, încât nu poate merge la școală.
Nu are familie.
Hei. Haide. Nu e nevoie să fii supărat.
Este datoria mea să-ți spun toate lucrurile despre care nu ne place să vorbim și
nu-ți pot oferi multe lucruri pe care alți tați le pot oferi fiilor lor.
Așa că doar te întreb.
Numai să fii atent.
Pentru că tot ce ai muncit atât de mult, visele tale de a merge la Chapel Hill...
Viața se poate schimba într-o secundă.
Înțelegi asta ?
Da.
Acum pune-mi muzică, vrei ? Haide.
E Puccini, în caz că te întrebi.
O fată tânără care trăiește singură așa, pare imorală, nu crezi ?
Nu, domnule. Eu nu gândesc așa. Adică nu gândesc.
Cel puțin nu suficient. Întrebați-o pe soția mea.
Sunt câteva case sociale bune care ar putea
ajuta să țină o tânără departe de necazuri.
Se spune că vine aici din când în când.
O văd din când în când.
Nu e singură. Îl are pe tatăl ei cu ea.
Ei bine, nu am văzut pe nimeni acasă de câte ori am trecut.
Când vine de obicei ?
Nu știu niciodată când va intra aici.
Pune-o să mă sune, data viitoare când vine.
Nu ai niciun motiv să mă minți, nu, băiete ?
Niciun motiv, domnule.
- Trebuie să ne întâlnim în altă parte. - Bună, Kya. Îmi pare bine să te văd.
Serviciile Sociale mă caută din nou.
Ma vor lua de aici, mă vor duce într-o casă socială.
E politicos să saluţi oamenii când îi vezi.
Știi, o casă socială s-ar putea să nu fie cel mai rău lucru.
Ce ? Nu. Nu. Ai avea pe cineva să-ți gătească mese calde.
- Pat adevărat. - Am un pat adevărat.
Și pe lângă asta, n-aș părăsi mlaștina ca să stau cu o grămadă de străini.
Este „în afară de” asta, nu „pe lângă”.
Și nu poți trăi singur în mlaștină pentru totdeauna.
Priveşte-mă.
În regulă.
Tate.
Eu...
Apreciez că m-ai învățat să citesc
și toate lucrurile pe care mi le-ai oferit.
Dar de ce o faci ?
Nu ai o iubită sau ceva ?
Câteodată da.
Uneori ?
Adică, am avut una.
Dar nu acum...
Eu nu, deci...
Bine.
Eu...
Te-am văzut în barca tatălui tău zilele trecute.
Pare foarte drăguț, tatăl tău.
Da. Da, este.
Nu vorbești niciodată despre mama ta.
Cum e ea ?
Nu trebuie să spui nimic.
Mama și sora mea au murit într-un accident de mașină în Asheville.
Numele surorii mele era Carianne.
A fost,...
Ce, Tate ?
Poți să-mi spui orice.
Cred că s-au dus la Asheville să-mi cumpere cadoul de ziua mea.
A fost o bicicletă pe care mi-am dorit-o,
iar Western Auto nu o avea...
așa că cred că au mers în Asheville să-mi ia bicicleta aia.
Și nici nu-mi amintesc ce fel de bicicletă era.
Nu a fost vina ta.
Doamne !
Sunt prietena ta acum ?
Vrei să fii ?
Cunosc penele de păsări.
Pariez că celelalte fete nu știu penele.
Bine atunci.
- N-am ieșit niciodată așa. - Merită călătoria.
Vei vedea.
La mulți ani, Kya.
De unde ai știut că e ziua mea de naștere ?
Am citit-o în Biblia ta.
Nu știai că e ziua ta ?
Nu am calendar.
Nu numele meu.
Nu-mi tăia numele.
Da doamnă.
Destul de bun, nu ?
Ce este asta ?
Iată-i că vin.
Gâștele de zăpadă.
Kya.
Kya, uită-te la mine.
Kya.
Kya, îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Doamne.
Nu, Tate, vreau.
De ce nu ?
Pentru că eu...
Îmi pasă prea mult de tine.
Uite, Kya. Te vreau mai mult decât orice, dar pentru mine e mai ușor.
E mai periculos pentru tine. Înţelegi ?
Toamna a făcut loc iernii.
Din iarnă până la primăvară.
Singură constantă din natură este schimbarea.
Tată, am intrat !
De ce eşti așa tăcut ?
Știi că plec în curând.
La facultate.
Ai vorbit despre asta.
Când ?
Nu imediat.
Curând.
Am un loc de muncă la laboratorul de biologie.
Încep săptămâna viitoare, așa că...
Stai aici.
Și ce să fac ?
Nu, uite !. Vreau să spun doar că nu am de lucru aici.
Ce voi face ? Nu vreau să fiu un crevete ca tatăl meu.
Voi lua o diplomă și voi fi ceva, Kya.
- La fel ai putea și tu. - Ce vrei să fiu ?
- Nu asta am vrut să spun. - Nu te vei mai întoarce niciodată.
Ba da. Nu te voi părăsi, Kya. Iţi promit.
Am să mă întorc la tine.
Kya ! Kya, oprește-te ! Ky...
Nu poți fugi de fiecare dată la o lovitură de bici !
- Încă o noapte. - Încă o noapte.
Ce e asta ?
Este o listă de editori.
Pentru toate desenele și notele tale.
Nu există nimic ca ele acolo, Kya.
Sunt suficiente pentru o carte.
Multe cărți.
Și, știi, nu ar trebui să pleci de aici.
Ai putea trimite pur și simplu mostrele către un editor.
Știi, faci niște bani.
Știi, probabil nu o sumă mare...
dar poate că nu va trebui să sapi după midii pentru tot restul vieții.
Încearcă, Kya.
Haide. Ce poate să se întâmple ?
Vei uita de mine.
Când ești ocupat cu toate chestiile alea de la facultate,
toate acele fete frumoase.
Nu te-aș putea uita niciodată, Kya.
Vreodată.
Voi fi acasă într-o lună. Iţi promit. Pe 4 iulie. Bine ?
Ma voi întoarce înainte să știi.
Ne vom întâlni pe plaja noastră și ne vom uita împreună la artificii.
Scrie doar la editorii aceia, bine ?
La revedere, Kya.
La revedere, Tate.
Păsări marine de pe litoralul de est.
Cu tine, Big Red.
Nu.
Nu, Tate.
Nu Nu.
Nu.
Nu Nu...
Tate și viața și dragostea fuseseră același lucru.
Toți plecaseră.
Și apoi...
Ori de câte ori mă poticneam, mlaștina mă prindea să nu cad.
Într-un moment indefinit, în
cele din urmă, durerea inimii s-a scurs,
ca apa în nisip.
E încă acolo, dar adânc.
Nu existau urme de pași în jurul corpului sau pe turnul de foc.
Și nici amprente proaspete.
Nici măcar pe grătar, pe care cineva ar fi trebuit să-l deschidă.
Toate acestea au indicat că cineva a ștes dovezile.
Nu mai sunt întrebări.
Martorul e al tău.
Șerife, vă înmânez tabelul mareelor ​​pentru noaptea
de 29 octombrie și dimineața de 30 octombrie.
Acum, asta arată aici că mareea era joasă în jurul miezului nopții.
Așa că, în momentul în care Chase Andrews a ajuns la turn
și a mers spre trepte, ar fi lăsat urme în noroiul umed.
Și apoi, pe măsură ce apele s-au ridicat, acele urme ar fi fost șterse.
Sunteți de acord că acest lucru e posibil ?
Bine...
Și atunci ai fi de acord că, dacă ar fi fost și
prietenii cu el, și urmele lor ar fi fost spălate.
În aceste circumstanțe, absența
urmelor în sine nu sugerează o crimă.
Corect ?
Şerif ?
Absența urmelor nu dovedește, prin ea însăși, că a existat o crimă.
De asemenea, ați mărturisit că nu au fost găsite amprente digitale
nicăieri în turnul de incendiu, inclusiv pe grătarul deschis.
Așa că acest lucru v-a făcut să concluzionați că cineva trebuie
să fi deschis grătarul și și-a șters amprentele după aceea.
Corect.
Acum, de fapt, nu este adevărat că aceste grătare au fost
lăsate deschise atât de des și considerate atât de periculoase
că biroul dumneavoastră a transmis o
cerere scrisă Serviciului Forestier din SUA
pentru a remedia situația în 18 iulie a anului trecut ?
Aceasta este o copie a acelei cereri.
Cine a scris asta, șerif ?
Am făcut-o singur.
Ați citi în instanță ultimă teză din acest
document pe care l-ați transmis Serviciului Silvic ?
Doar ultima propoziție.
„Trebuie să repet, aceste grătare sunt foarte
periculoase, iar dacă nu se iau măsuri...
Dacă nu se iau măsuri, se va produce o rănire gravă sau deces. ”
Mulțumesc, șerif.
Cineva a făcut poze cu casa mea.
Ce crezi că vor ?
Dezvoltatori.
Au fost toți în sus și în jos prin mlaștină în ultimele săptămâni,
dorind să dreneze „mlaștina tulbure”. Construiesc hoteluri.
Da, i-am văzut anul trecut.
Tăiând stejarii și săpând canale jos pe drum.
Vor casa mea ?
Poate nu casa, dar pun pariu că îți
oferă o grămadă de bani pentru teren.
Jumpin' !
Nu e nimic în neregulă ca niște bani să ajungă la Kya.
Tu deții acel pământ, nu-i așa ? Ești proprietarul casei aceea ?
Tata așa a spus.
Ei bine, vei avea nevoie de niște dovezi.
Un act, un titlu de proprietate.
Hei.
Îmi pare rău că te surprind. Pot să te ajut cu asta ?
- Pot singură. - Te rog. Lasă-mă să-l iau.
Eu sunt Chase Andrews.
Numele tău este Kya, nu ?
Da. Da. Este un nume frumos. Îmi place. Este diferit, dar frumos.
Asta e a ta, chiar aici.
Gata !.
Vrei să mergi la un picnic în barca mea duminică ?
Bine.
O să te iau la prânz de la Point Beach. Merge ?
În regulă. Ei bine, ne vedem, Kya.
Ei bine, aici suntem.
Domnul Napier Clark, se pare că l-a cumpărat în 1897.
Da, acesta este bunicul meu.
Da doamnă.
Nu a fost vândut niciodată, așa că, da, doamnă, consider că vă aparține.
Trebuie să plătiți niște taxe mai vechi dacă doriți să-l păstrați, doamnă Clark.
De fapt, doamnă, așa cum scrie la lege, oricine vine
și plătește acele taxe restante, deține pământul,
chiar dacă nu au primit niciun act.
Ei bine, cât ?
Pare cam...
Opt sute de dolari în total.
Cinci ani.
Trecuseră cinci ani de când Tate mi-a arătat această cale.
Dragă domnule sau doamnă,
Vă trimit următoarele pagini despre scoicile din mlaștina Carolina
spre atenția dumneavoastră.
Cinci ani pentru ca inima mea să-și deschidă din nou cochilia.
Cum te simți când te relaxezi în prezența geniului muzical ?
Hei ! Uite !.
Este o scoică ornamentală.
Pecten ornatus.
În regulă.
- Ei bine, e neobișnuit să găsești una aici. - Într-adevăr ?
Da. Această specie particulară locuiește de obicei în regiunile de la sud de aici
pentru că aceste ape sunt prea reci pentru ele.
Ce ?
Nu, este doar, Fata din Mlaștină care știe numele latin pentru scoici
și unde locuiesc ele și de ce, pentru numele lui Hristos !
Uite. Păstrează-o !
Mulțumesc.
Ești deosebită, nu-i așa ?
Știu că mă crezi un gunoi, dar valorez mai mult decât un picnic.
Nu, Kya. Haide.
Îmi pare rău. Nu. Hei, haide. N-am crezut niciodată că ești un gunoi.
Te rog. Îmi pare rău.
Înțeleg dacă vrei să pleci, dar nu poți merge pe jos de aici.
E prea departe.
Pot să mă revanşez ?
Te rog, pot să te compensez ?
Nu pot să cred că nu ai fost niciodată sus în turnul de foc.
Vin aici când familia se bagă în treburile mele. Tu știi ?
E o modalitate grozavă de a vedea întreaga mlaștină de sus.
Aici.
Ce este ?
Poţi să-mi spui. Nu voi râde de tine.
E ca și cum ai avea un prieten toată viața, dar nu i-ai văzut niciodată fața întreagă.
Acum văd.
Casa ta e acolo, nu-i așa ?
Du-mă acolo.
- E departe. - Hei, îmi place departe.
Nu-mi pasă cum este, dacă de asta ești îngrijorată.
E chiar aici ?
Cât timp ai trăit aici singură ?
Vreo zece ani, cred.
E îngrijit.
Să trăiești aici fără părinții care să-ți spună ce să faci ?
Chiar nu e nimic de văzut înăuntru.
- Ce ai pe verandă ? - Ce ?
Nimic.
Ce sunt toate acestea ?
Nimic.
Ce, scrii o carte sau ceva ?
Un fel de.
Astea par direct dintr-o enciclopedie.
Tu ești o adevărată afacere, nu-i așa ?
A, Swanee.
Ai pompă de apă.
Nu eram pregătită pentru oaspeți.
Hei, nu-ți face griji.
Hei, nu cunosc pe nimeni care ar putea trăi aici, singur, în acest fel.
Adică, majoritatea băieților ar fi prea speriați.
Ce vrei de la mine ?
Bine. Uite, îmi pare foarte rău că am venit așa.
Vreau să te cunosc mai bine. În regulă ?
Cred că ești superbă.
Da. Cred că ești liberă ca o furtună și deșteaptă brici.
Dar nu voi face nimic, decât dacă vrei tu.
Cum e ?
Aşa e bine.
În regulă.
Nu știam exact ce simțeam pentru Chase.
Dar nu mai eram singură.
Asta părea suficient.
E pentru cartea ta ?
Da.
Oricum, cine știe dacă o va citi cineva.
Eu da.
Mlaștina era secretul nostru.
Spune-mi despre prietenii tăi.
Chiar nu am prieteni.
Se pare că întotdeauna te distrezi când ești cu ei.
Ma spionezi ?
E amuzant. Tatăl meu mi-a spus
odată, când a băut ceva și s-a certat cu mama.
Că dacă prietenii mei m-ar cunoaşte cu adevărat, nu vor mai fi prietenii mei.
Nu știu dacă cineva mă cunoaște cu adevărat, asta spun, cred.
Ma întreb ce face cerul albastru.
Lungimile de undă albastre și violete de la lumina soarelui.
Ele agită particulele de gaz din atmosferă și se împrăștie.
Este în regulă dacă eu...
te sărut acum ?
Să ne întoarcem la fibrele roșii de lână
găsite pe geacă de denim a lui Chase Andrews
noaptea în care a murit.
Ați comparat acele mostre cu această căciulă roșie de schi ?
Anexa C.
Da. Fibrele de la căciulă și cele de pe geacă se potriveau exact.
Și unde a fost găsită acea căciulă ?
A fost găsită la reședința domnișoarei Clark.
Acum, despre aceste fibre roșii, există vreo modalitate,
doctore, de a determina cât timp au stat fibrele pe jachetă ?
Nu. Putem spune de unde au venit, nu când.
Și dacă cineva ar purta această căciulă des, este
posibil ca fibrele să fie în păr și pe haine ?
Da. Aș presupune că ar putea fi.
Deci ați fi de acord că, în orice moment, în anii în care
inculpatul, domnișoara Clark, l-a cunoscut pe Chase Andrews,
fibrele căciulii ar fi putut fi transferate pe jacheta lui Chase ?
Din câte am văzut, da.
- Oricând s-au întâlnit. - Da.
Dragă domnişoară Clark, am fost fascinaţi de manuscrisul dumneavoastră.
Dacă, după cum spuneți, materialele dvs. sunt deja complete,
„sperăm să vă edităm și să vă publicăm într-un timp record”.
Hei. Te uiți la noul manager de la Western Auto.
Chase, asta e...
- E o veste grozavă. - Haide. Să sărbătorim.
Deci te vor plăti pentru acele desene ?
Da.
Doar să nu fi prea încrezută, cred.
Nu aș face-o.
Știu că oamenii te-au dezamăgit.
Și îmi pare rău pentru asta.
A fi abandonată de propria familie. Vreau să spun...
Doamne, familia mea este o durere în fund, dar nu cred că aș putea suporta asta.
Dar vreau să știi că voi avea grijă de tine.
Acum că am fost promovat,
Îți pot oferi o casă drăguță când vom fi căsătoriți.
- „Căsătoriţi”? - Da.
Una frumosă cu două etaje, pe plajă, cu o verandă înconjurătoare.
Da.
Dar părinții tăi ?
Le-ai spus despre mine ?
Ce trebuie să înțelegi despre ai mei este că
dacă le-aș spune că ești alegerea mea, asta ar fi.
Se vor îndrăgosti de tine când vor ajunge să te cunoască.
Vino aici.
Apropo, trebuie să merg până în Asheville peste câteva
zile să cumpăr marfă pentru magazinul tatălui meu.
Ma gândeam că poți veni.
Sărbătorește-ți cartea și toate cele.
- Ar fi cam mulți oameni. - Nu contează.
Ai fi cu mine. Știu tot.
La naiba, nu trebuie să vorbești cu niciun suflet dacă nu vrei.
Haide. Dacă o să ne căsătorim, trebuie să ieși puțin în lume.
Întinde-ţi aripile tale lungi.
Haide. Va fi distractiv.
E o treabă de două zile, așa că vom rămâne peste noapte.
... ține-mă cu capul sus
Incredibil, nu ?
Ma face să mă simt dulce înăuntru
Hei. E o aventură. Haide.
Se va simți mai bine pentru tine mai târziu, cu cât o faci mai mult.
Hei, nu vreau să te pierd niciodată.
- Da ? - Da.
Ma gândesc mult la asta.
Ies pe furiș noaptea să vin să te văd.
Fata mea din mlaștina.
Nimeni nu ştie
Nimeni nu vede
Nimeni nu ştie în afară de mine
Hei, nu trebuie să demonstrezi nimănui nimic. Înţelegi ?
Mă ai și te iubesc.
Ți-am făcut ceva.
Era o singură cochilie, atârnată pe o bucată de
piele brută, legată într-un nod strâns și lipsea.
Deci, pentru a fi clar, ceea ce spui este că colierul de scoici
pe care Chase îl purta în fiecare zi, lipseşte din aceste articole
pe care oamenii legii le-au recuperat de la victimă, în ziua în care a fost găsită.
Este corect ?
- Cred că este important. - Da.
Avea acel colier atunci când a luat cina cu noi seara.
Și a dispărut de la corpul lui.
Și ceea ce spun este că nu l-a scos niciodată.
Cine l-a ucis, l-a luat.
Obiecție, onorabile. E o speculație.
De acord.
Doamnelor și domnilor juraţi, veți
ignora ultima observație a doamnei Andrews.
Doamnă Andrews, de unde a luat Chase acest colier ?
E de la acea Fată din Mlaștină. Domnișoara Clark.
Nici măcar nu știam numele ei sau dacă avea unul.
Nu văd de ce Chase...
Dar ceea ce spun este,
că ea e singura care ar avea vreun interes să ia chestia aia.
Doamnă Andrews...
au fost Chase și domnișoara Clark implicați romantic ?
Aş putea spune că da. L-am văzut afară, se furișa noaptea.
Când în cele din urmă l-am întrebat unde se duce, mi-a spus adevărul.
M-am gândit: Ce ar spune oamenii ?
Eram ca o femeie proastă care era îngrijorată pentru asta...
Dar mi-a spus că a rupt-o cu ea.
Ea știa că nu-l mai poate avea, așa că l-a ucis
și şi-a luat înapoi colierul oribil ! - Obiecţie, Onorabile !
De acord.
Fără alte întrebări, onorată curte.
Doamnă Andrews, aveți profunda mea simpatie pentru pierderea dumneavoastră.
Cu tot respectul, știți că casa domnișoarei
Clark a fost percheziționată temeinic.
Și că poliția nu a găsit colierul acolo.
- Ştiaţi ? - Nu.
Hei.
- Am înțeles. - Hei.
- Aproape te-am prins. - Aproape m-ai lovit.
Încerc doar să mă dau mare.
Cum e fata aia din mlaştină la pat, omule ? E un animal ?
Sălbatică ca o pisică și merită fiecare cent din banii din benzină.
Spune-mi că ochii ei strălucesc.
- Numai pentru mine și numai când o fac. - Hei, nu vorbi așa despre ea.
- Ce vrei ? - Am spus să nu vorbești așa despre ea.
O, băiatul de la facultate.
A învățat-o pe fata din mlaștină ABC-ul.
Ești o pierdere de timp.
Haide, băiete de la facultate. Ce vei face ?
- Hai, ești dur, nu ? - Haide, hai să facem ceva.
- Vrei să mă lovești ? - Hei, vă potoliţi-vă acum.
E suficient.
Opreşte-te înainte ca cineva să fie rănit.
Există modalități mai bune decât aceasta.
Kya !
Ce... ?
Așteptă ! Kya, stai ! Te rog.
Vreau doar să vorbesc.
Ieși din laguna mea, ticălosule !
Kya, te rog ! Trebuie să vorbesc cu tine !
Nu-mi pasă ce vrei !
Nu vreau să te mai văd niciodată. Vreodată.
Kya, trebuie să-și spun despre Chase, bine ?
- Despre Chase ? - Nu este suficient de bun pentru tine.
Tu ești cel care m-a părăsit.
Care nu s-a întors când a promis. Care nu s-a mai întors.
Nici măcar nu mi-ai scris ca să explici sau măcar să spui dacă ești în viață sau mort.
Tocmai ai dispărut.
Știu. Și îmi pare atât de rău, Kya, nu ai idee.
Nu ai fost suficient de bărbat ca să-mi spui în faţă.
Ai dreptate, Kya.
Tot ce spui este adevărat.
Să te las așa a fost cel mai rău lucru pe care l-am făcut vreodată,
cel mai rău lucru pe care îl voi face vreodată în viața mea.
Știam cât de rău te-aș putea răni și nu puteam să te înfrunt, așa cum ai spus.
Credeam că nu vei putea să părăsești mlaștina și să trăiești în altă lume.
Știi, am crezut că trebuie să aleg între tine și orice altceva.
Dar adevărul este, Kya, tot ce am crezut că contează, bursele,
granturile, locurile de muncă, nu înseamnă nimic fără tine.
Am greșit atât de mult.
Îmi pare rău de ani de zile.
Și voi regreta pentru tot restul vieții.
Arăţi...
Ți-am adus ceva.
Știi, lucrez la noul laborator de lângă oraș.
Ți-ar plăcea, Kya.
Pot să studiez toate astea la microscop.
Deci sunt aici acum.
M-am întors definitiv.
Kya, aș face orice ca să...
Aș fi făcut atât de multe lucruri diferit.
Ce vrei acum, Tate ?
Există vreo modalitate de a mă ierta, Kya ?
Te rog ?
Nu ştiu cum.
Kya, am încredere că mi-ai spune dacă ai ști pe altcineva
care are motive să-i facă rău lui Chase Andrews.
Ei bine, atunci.
Încearcă să te odihnești puțin.
Bună.
Hei. Ce faci în oraș ?
Am vești bune de la editor, așa că m-am gândit că putem sărbători.
- O să facă... - Iată-l.
Kya, îl știi pe Brian, Tina, Pearl.
- Voi o cunoaşteţi pe Kya. - Sigur, da, Fata din Mlaștină.
Încântat să te cunosc, Kya.
Sunt logodnica lui Chase.
În regulă. Ei bine, ne vedem în curând, Kya.
Kya !
Hei, Kya. Pot explica.
Eşti acolo ?
Hei, vreau doar să vorbim.
Kya !
Știu că ești aici, la naiba !
Kya !
Ar trebui să-mi trăiesc viața singură.
Dar știam asta.
Știam de multă vreme.
Oamenii nu ştiau.
„Dragă domnișoară Clark,
găsești în cutie exemplarele finale ale frumoasei tale cărţi,
împreună cu cecul inițial pentru ediție,
cu drepturile de autor, care sigur vor urma.
Voi participa la o întâlnire în Greenville luna viitoare și mi-ar
face plăcere să ni te alături și să sărbătorești această mare realizare. ”
„Actul de proprietate complet pentru Catherine Danielle Clark, pentru 310
de acri de lagune, mlaștină, păduri de stejari și plajă.
Categoria - terenuri pustii: mlaștină tulbure. ”
Jodie ?
Eram în Asheville și văd cartea ta într-un magazin:
Catherine Danielle Clark.
Și inima mi s-a frânt și a sărit de bucurie dintr-o dată.
Știam că trebuie să te găsesc.
Doar că nu credeam că vei mai fi aici.
Dar ceilalți ?
Nu știu nimic despre Murph, Mandy sau Missy.
Nu i-aș recunoaște chiar dacă aș trece pe lângă ei pe stradă.
Și...
Ce știi de Ma ?
Ma a murit, Kya.
Mama avea o soră, Rosemary.
M-a găsit în armată și mi-a spus ce s-a întâmplat.
Mama a apărut la ușa lui Rosemary în pantofii ei de aligator.
Rosemary a spus că nu a vorbit luni de zile.
Și apoi, aproximativ un an mai târziu, și-a amintit că avea copii.
Rosemary a ajutat-o să scrie o scrisoare lui tata,
întrebându-l dacă poate veni să ne ia.
Și tata i-a răspus că dacă ne va contacta
din nou, ne va bate până ajungem de nerecunoscut.
Da, sună ca tata.
A economisit bani tot timpul, pentru avocați și altele,
dar apoi s-a îmbolnăvit.
Leucemie.
A încercat, dar...
Nu a avut niciodată vreo șansă.
Am așteptat...
în toți acești ani ca ea să apară pe alee.
Nu ai avut o familie toată viața,
și nu pot face nimic ca să-ți dau asta înapoi.
Dar mi-ar plăcea să vin să te văd cât de des pot să ajung aici.
Da, mi-ar place asta.
Mabel va fi atât de mândră.
Încă un lucru.
Ma voi asigura că o primește.
Mulțumesc, Jumpin'.
Ce mai faceți ?
Un pachet din cele mai bune, vă rog, domnule.
Și dă-mi niște chibrituri.
- Desigur. - "Desigur."
Kya Clark.
Domnișoara Catherine Danielle Clark.
Ai scris o carte, la naiba !. Vino aici.
Așteaptă, așteaptă. Vreau să vorbesc cu tine.
Nu te purta așa. Haide.
Lasă-mă în pace !
La naiba, Fata din Mlaștină crede că este prea bună pentru tine acum.
Tăceți !
Poftim, domnule. Este pe casă.
Ma gândeam că s-ar putea să te găsesc aici.
Ți-am spus să mă lași în pace.
Nu, știu, dar doar... Uite, am vrut să spun că-mi pare rău.
Într-adevăr. Îmi pare rău cum au decurs lucrurile.
„Cum au decurs lucrurile”?
Ce, vrei să spui cum s-a dovedit că ai fost
logodit tot timpul când am fost împreună ?
Cum s-a dovedit că minți pe toată lumea ?
Kya, trebuie să fac lucruri pe care nu vreau să le fac. Tu ştii asta.
Trebuia să mă căsătoresc cu cineva ca Pearl. Trebuia s-o fac.
Dar tu ești cea pe care o vreau cu adevărat.
Știi că alt bărbat ar fi încercat să te schimbe ?
Să te repare ?
Nu am făcut-o niciodată.
Nu, nu. Te rog, te rog, așteaptă. Am nevoie de tine. Chiar am nevoie de tine.
Nu mă lăsa singur în acel loc.
Știi, nimeni altcineva nu mă cunoaște.
Știi, îmi pare rău pentru tine.
Dar nu vreau să am nimic de-a face cu toate astea.
Mai sălbatică ca niciodată.
Știu că vrei și tu asta.
- Stop ! - Știu că vrei și tu asta.
Ești a mea, Kya. Îmi aparții. Nu te las să pleci de data asta.
Lasă-mă în pace, ticălosule !
Deranjează-mă din nou și te voi omorî !
A strigat foarte tare, domnule.
Am auzit o ceartă și m-am apropiat, să
văd dacă are cineva probleme și asta a fost.
Și recunoști femeia ?
Este astăzi în sala de judecată ?
Da, aia de acolo. Acuzata.
Pe cea care oamenii o numesc Marsh Girl.
Am înțeles în sfârșit de ce mama a trebuit să plece.
Un lucru l-am învățat de la tata,
bărbaţii ăștia trebuie să aibă ultimul pumn.
A trăi izolat era un lucru.
A trăi în frică, era cu totul altceva.
Nu voi trăi niciodată așa.
O viață în care te întrebi când va lovi următorul pumn.
Tate, nu poți veni aici.
Am vrut doar să vă verific.
Jumpin' a spus că nu te-a mai văzut de când...
Nu acum.
Kya, ce s-a întâmplat cu fața ta ?
A fost Chase ? Spune-mi, Kya. A făcut asta ?
Te rog, stai departe de asta.
Fiul ăla de cățea.
- Fiul ăla de căţea. - Tate, vreau să pleci.
Kya.
Știi, urma să merg la Greenville săptămâna viitoare.
În sfârșit, mă întâlnesc cu editorii mei.
Vorbesc despre următoarea carte.
Ma simțeam destul de curajoasă.
Bine, dar încă poți să mergi.
Așa cum arăt ?
Nu-l lăsa să-ți strice asta.
Du-te la Greenville.
Bine ? E un autobuz.
E ușor. Jumpin are programul.
Lasă-i să te cazeze într-un hotel frumos,
ai mâncare la restaurant, care nu trebuie s-o faci tu.
Stai o săptămână, dacă poți.
Și voi veni să te văd când te vei întoarce. Bine ?
Vezi cum merg lucrurile cu editorii.
În regulă.
Hei, ți-e frig ?
Sunt bine. Nu am nevoie să ai grijă de mine.
Știu, doar ia-mi căciula.
- Am spus că nu am nevoie de ajutorul tău. - Doar ia-o.
Vrei să-mi spui ce s-a întâmplat cu ochiul tău ?
Trebuie să notez orarul autobuzului.
Ai o copie, nu ?
A fost Chase, nu-i așa ?
Kya, uită-te la mine.
Acum spune-mi ce a făcut.
Nu pot spune nimic.
S-a terminat acum.
Vreau doar să iasă din viața mea.
Și de unde știi că nu mai vine după tine ?
- Ești singură complet acolo. - Jumpin, te rog !
Nu poți spune nimănui.
Știi cum e.
Ma duceau în biroul șerifului și mă puneau să spun
ce s-a întâmplat unui grup de bărbați.
Și apoi scriau în ziare, acuzându-mă că sunt curvă.
Sau că încearc să scot bani de la părinții lui.
Înțelegi ? Nu ar rezova nimic asta.
Ai dreptate, Kya.
Și nu voi face nimic ca să înrăutățesc chestia asta.
Dar lasă-mă să știu când vii și când pleci.
Auzi ?
Să știu dacă ești în afara orașului.
Pentru că dacă nu te văd o vreme...
Mulțumesc, Jumpin'.
Eu plec în câteva zile.
Am să vin să te văd de îndată ce mă întorc.
În regulă, asta e bine.
E bine.
Domnișoară Price, ne puteți spune ce ați văzut în dimineața zilei de 29 octombrie ?
Am văzut-o pe Fata din Mlaștină...
Domnișoara Clark, adică. Scuză-mă.
Urcându-se în autobuzul de la ora 9:00. - Ai o memorie destul de bună.
Cu toții am vorbit despre asta.
Nu o văzusem niciodată aranjată așa.
Păr pieptănat, machiaj.
Pentru a fi clar, în dimineața zilei de 29 octombrie, tu și alții ați
văzut-o pe domnișoara Clark urcându-se în autobuzul de la ora 9:00.
Și părăsind Barkley Cove.
- Da, e corect. - Mulţumesc, domnişoară Price.
Fără alte întrebări, onorată instanţă.
Domnișoară Price, Piggly Wiggly este deschis la 1:30 noaptea ?
Nu, domnule.
Ei bine, motivul pentru care întreb este,
că nu puteai să vezi cine a coborât din autobuzul de noapte din Greenville,
nici nu ai fi putut vedea cine s-a urcat în autobuzul de la
2:30 noaptea de la Barkley Cove înapoi la Greenville, nu-i așa ?
Ei bine, nu. Desigur că nu.
După ce ai văzut-o pe domnișoara Clark
urcându-se în autobuzul de dimineață spre Greenville...
ar fi putut să se întoarcă la Barkley Cove în acea noapte și să se întoarcă
în Greenville pentru micul dejun, totul fără ca tu să bagi în seamă.
Numele meu este Robert Foster.
Sunt editor senior la Harrison Morris
Publishing Company din Boston, Massachusetts.
Domnule Foster, v-ați așezat la cină cu domnișoara Clark la 19:00.
În noaptea de 29 octombrie.
- Corect ? - Da.
Care a fost prima impresie despre ea ?
Prima impresie a fost că era foarte timidă, foarte blândă, foarte inteligentă.
Știam că trăia izolată, dar
știam și că era o naturalistă talentată.
- Cât a durat cina ? - Cel puţin câteva ore.
Unele insecte femele își mănâncă perechea.
Licuricii, de fapt, au două semnale luminoase diferite.
Unul pentru împerechere și altul pentru a atrage
câte un mascul pentru a fi următoarea masă.
- Deci ea îl mănâncă ? - Cât de groaznic.
Aoleu.
Trebuie să petrec mai puțin timp cu insectele.
- E destul de amoral. - Amoral, într-adevăr.
Nu știu dacă există o latură întunecată a naturii.
Doar moduri inventive de a supraviețui.
Împotriva tuturor probabilităților.
Și când te-ai întâlnit cu domnișoara Clark a doua zi dimineață,
30 octombrie, a existat ceva neobișnuit în aspectul său comportamentul ei ?
Deloc.
Fără alte întrebări, onorată instanță.
Domnule Foster, domnișoara Clark a stat la același
hotel ca dumneavoastră și colegii dumneavoastră ?
Nu. A preferat un hotel mai mic.
Ceva, Muntele...
Ați putea să vă uitați la această hartă a orașului Greenville pentru mine, vă rog ?
Cred că vei vedea The Piedmont, unde ai stat tu și colegii tăi,
și apoi The Three Mountains Hotel, unde a stat domnișoara Clark.
Îmi puteți spune care este cel mai aproape de stația de autobuz ?
Hotelul Three Mountains este mai aproape.
De fapt, The Three Mountains este cel mai apropiat
hotel de stația de autobuz Greenville. Este corect ?
Așa arată.
Fără alte întrebări.
Nu cred că un avocat bun își pune vreodată
clientul în vitrină, dar poate ajută.
Pentru ca juriul să poată auzi de la tine, direct.
Pentru ca ei să te poată vedea...
ce persoană bună și grijulie ești cu adevărat.
Nu mă vor vedea niciodată așa.
Ascultă. Știu că ai un car de motive să-i urăști pe acești oameni...
Nu, eu nu i-am urât niciodată.
Ei m-au urât.
Au râs de mine. M-au părăsit.
M-au hărțuit. M-au atacat.
Tu... vrei să le cerșesc lor viața mea ?
Nu o mai am în mine.
Nu vreau.
Nu mă voi oferi lor.
Ei pot lua decizia.
Dar ei nu decid nimic despre mine.
Decid pentru ei.
Ei se judecă singuri.
Bine atunci.
Domnule Milton, ați fost întotdeauna amabil cu mine.
Chiar și în copilărie.
Nu am uitat niciodată.
Viața i-a fost întreruptă de amanta părăsită,
care nu a putut accepta că el s-a întors la viața civilizată.
Un martor i-a văzut pe domnișoara Clark și pe Chase în mlaștină.
A auzit-o spunând cuvintele „Te voi omorî”.
Și mai mult, există dovezi fizice
din acea noapte, care îi leagă.
Fibre de la căciula ei roșie de lână
lăsate pe geaca lui de blugi.
Tată, mă duc să mă ocup de asta.
Cine altcineva ar avea motiv să ia acel colier cu scoici ?
Puteți și trebuie,
să constatați că inculpata se face vinovată de omor de gradul I.
Domnule Milton.
Toată viața mea am locuit în Barkley Cove.
Și ca și voi, am auzit poveștile
grozave spuse despre Fata din Mlaștină.
Că era jumătate lup.
O verigă lipsă între maimuță și om.
Că ochii ei străluceau în întuneric.
Ei bine, iată-o.
Realitatea este că era un copil abandonat.
O fetiță care a supraviețuit pe cont
propriu în mlaștină, insultată și ocolită.
Domnul James Madison și soția lui,
Mabel, stau astăzi în sala de judecată.
Sunt cam singurii oameni din acest oraș care i-au purtat de grijă.
Ceilalți dintre noi...
Ei bine, mi-e rușine să spun
că am etichetat-o ​​și am respins-o pentru că am crezut că este diferită.
Și acum...
sarcina de a o judeca pe această tânără
timidă și respinsă a căzut pe umerii voștrii.
Dar trebuie să vă bazați judecata pe faptele prezentate în această sală
de judecată, și nu pe zvonurile și resentimentele din ultimii 25 de ani.
Domnișoara Clark are un alibi solid.
Era în Greenville în noaptea în care a murit Chase Andrews.
Și ce fapte, mai exact, sunt împotriva ei ?
Statul nu a dovedit că acest incident este
într-adevăr o crimă, și nu doar un tragic accident.
Statul vrea să crezi că la 11:30 noaptea,
fără ca un singur martor să o vadă,
a luat ultimul autobuz din Greenville către
Barkley Cove și a mers cu autobuzul deghizată,
din moment ce niciunul dintre șoferii de autobuz din acea noapte
nu a putut să o identifice ca pasager, până la Barkley Cove.
Și apoi, în mai puțin de o oră...
îl urmărește pe Chase Andrews în miezul
nopții, îl ademenește la turn, îl ucide,
șterge toate dovezile fizice și prinde
autobuzul de la 2:30 noaptea înapoi la Greenville.
Din nou, fără ca un singur martor să o vadă.
Și după ce a făcut toate astea,
se întâlnește cu editorii a doua zi dimineață, netulburată.
Acum, toate astea nu sunt fapte.
Astea sunt doar multe dintre zvonurile și poveștile grozave
pe care le-am răspândit despre domnișoara Clark, toată viața ei.
Cred că veți ajunge la o judecată bazată pe fapte și
nu pe bârfele pe care le-ați auzit de ani de zile.
E timpul, în sfârșit,
pentru ca toți să fim corecți cu Fata din Mlaștină.
Poate ar trebui să te duci acasă și să aștepți acolo.
Deja șase ore. Cât timp crezi că va mai dură ?
Ei bine, să sperăm că va dura mult timp.
Dacă câțiva jurați au îndoieli, avem o șansă.
Domnule Foreman, juriul a ajuns la un verdict ?
Da, Onorată Instanță.
Inculpata, rog să se ridice pentru citirea verdictului.
Ridică-te în picioare.
„Noi, juriul, găsim inculpatul, Catherine Danielle Clark...
nevinovat de crimă de gradul I pentru uciderea domnului Chase Andrews”.
Domnișoară Clark, sunteți liberă să plecați.
Și îmi cer scuze, în numele statului, pentru timpul pe care l-ați pierdut.
Această instanță este închisă.
Mulțumesc.
Vino aici.
Ești ok. Ești în regulă.
Doar să uiți de prostiile astea. Așteptăm cu nerăbdare următoarea ta carte.
Poți să mă duci acasă ?
Acum pot recunoaște în sfârșit.
Toate lunile astea în închisoare, tânjind să mă întorc în mlaștină,
știind cât de multe mai rămân de explorat,
câtă viață să descopăr în sălbăticie,
asta m-a ținut în viață.
Și speranța,
mereu acea speranță...
că într-o zi aș putea să o împărtăşesc...
cu singura persoană pe care am iubit-o cu adevărat.
Kya !
Kya.
Hei.
Știi că te iubesc, nu ?
Ce ?
Vrei... ? Îmi pare rău. Îmi pare rău.
Te vei căsători cu mine ?
Adică, vrei ?
Ei bine, nu suntem deja ?
Ca gâștele ?
Pot trăi cu asta, cred.
Vino aici.
Iată-ne.
Hei.
Hei, tu. Bună.
Vino aici, fetiță.
El te-a iubit atât de mult.
Kya. Uită-te la asta.
Vezi asta acolo sus ? Pe cotul acelei ramuri ?
Când a fost ultima dată când am văzut una dintre ele ?
Știu.
Cartea asta e destul de bună. Tipul ăsta încă vorbește despre...
Când va fi timpul să plec, sper
Că va fi rapid și ușor, fără să fac prea mult zgomot.
Ma !
Ma.
Kya ?
Kya !
Mereu a fost de ajuns...
să fac parte din succesiunea naturală a lucrurilor.
Sigur ca mareele.
Natura a fost ghidul meu.
Mlaștina știe totul despre moarte...
și nu o definește neapărat drept tragedie.
Cu siguranță nu este un păcat.
Înțelege că fiecare creatură face ceea ce trebuie pentru a supraviețui.
Și că uneori, pentru ca vânatul să trăiască...
prădătorul său trebuie să moară.
Eu sunt mlaștina acum.
Sunt pana de egretă.
Sunt în fiecare cochilie spălată pe țărm.
Sunt un licurici.
Veți vedea sute sclipind în depărtare în întunecimea mlaștinii.
Și acolo mă veți găsi mereu.
Afară, acolo.
Unde cântă racii.