Ai întârziat şi duhneşti a vin.
S-ar putea să fi trecut pe la tavernă pentru un păhăruţ ca să capăt putere
să rezist aerului tare al nopţii. Aici cum merge? E totul bine?
Nu. Nu e bine. Era să mor de plictiseală... de două ori.
Să te plictiseşti la muncă e foarte bine.
Înseamnă că eşti plătit ca să nu faci nimic. Ce poate fi mai bine?
N-am venit în Atlantida ca să fac pe paznicul pentru negustori.
Mâine, tămâia va fi transportată în Helios
şi noi nu vom mai avea ce păzi.
Nu vei mai fi aşa bosumflat când vei avea punga plină u galbeni,
o carafă de vin într-o mână şi o femeie frumoasă la braţ.
Ba chiar două femei! O să ai nevoie de trei mâini, amice!
Trei mâini!
N-ar trebui să te afli aici.
Am venit pentru răspunsuri.
Eu nu ţi le pot oferi.
Bărbatul ce fusese blestemat să devină Minotaur...
Mi-a spus că mă aşteaptă un destin măreţ. Ce a vrut să spună?
Imaginile pe care le văd sunt neclare.
Pot fi interpretate în multe feluri.
Atunci eu cum aş putea să le înţeleg!?
Îmi tot spui că am fost adus cu un motiv în Atlantida,
dar nu-mi poţi spune care e acela?
Îmi spui că tatăl meu e mort, dar nu şi când sau cum a murit.
Îmi spui că voi înţelege totul, ar ce să fac până atunci?
Nu-mi găsesc locul în lumea asta!
Locul meu nu e aici!
Şi totuşi, noi am aşteptat mulţi ani întoarcerea ta.
Ce vrei de la mine?
Nu contează ce vreau eu.
Destinul tău se împlineşte deja.
Cum e posibil, când eu mă simt atât de pierdut?
Numai atunci când recunoaştem că ne-am pierdut putem găsi calea adevărată.
Îmi doresc să-ţi fi putut uşura misiunea.
Voi face tot ce-mi stă-n puteri să te ajut.
De ce am impresia că nu-mi spui tot adevărul?
Pentru că, mai presus de toate,
trebuie să te apăr de cei ce vor să-ţi facă rău.
Trebuie să ai încredere în tine.
Cu timpul, vei înţelege totul.
Of... Sofia...
Pe viaţa mea, nu înţeleg ce s-a întâmplat.
Acum, tămâia era acolo. După un minut, dispăruse.
Te-ai îmbătat şi te-a luat somnul, aşa-i?
Nu-mi vine să cred, Pitagora!
Ce te face să-mi aduci asemenea acuzaţii jignitoare?
Pentru început, pata de vin de pe veşmântul tău.
Şi ce ai pe obraz?
Bale uscate de capră.
Te-ai giugiuli cu oricine când ai câteva pahare la bord.
Nu m-am giugiulit cu nicio capră.
Credeţi-mă.
Putem sta aici să ne dăm cu părerea a cui vină e...
Nu e nicio îndoială. E vina ta.
Aşa să fie?
Da. În întregime.
Sau poate vrei să dai vina pe capră?
E negustorul. Nu răspunde!
Până la urmă se va plictisi şi va pleca.
Asta e ridicol.
Nu va trebui decât să-i spunem că i-a fost furată tămâia.
Ai înnebunit? Nu ai nimic de câştigat dacă eşti sincer.
Îl caut pe cel care l-a răpus pe Minotaur.
Am venit în Atlantida,
în căutarea fiicei mele...
Demetria.
Au trecut mulţi ani de când am văzut-o ultima dată.
Am descoperit că şi-a găsit de lucru în bucătăriile palatului.
M-am dus la palat.
Eram bucuros la gândul că o voi revedea.
Şi ce s-a întâmplat?
Mi s-a spus că fiica mea a dispărut.
Nu a mai fost văzută de trei zile.
Nimeni nu ştie ce s-a ales de ea.
Am auzit cu cât curaj aţi răpus minotaurul.
Speram că îmi veţi găsi fiica.
Nu e nicio îndoială că ai venit unde trebuie.
Curajul şi dibăcia noastră sunt nemăsurate,
dar ele nu sunt ieftine.
Nu sunt bogat.
Vă dau tot ce am.
Oricât de rău mi-ar părea,
din nefericire, de această dată, nu te putem ajuta.
Ştiu că nu mai am mult de trăit.
Mai mult decât orice îmi doresc să mor împăcat
ştiind că fiica mea e în siguranţă, fericită şi iubită.
E datoria mea de părinte.
Dacă nu voi face asta...
Îmi voi căra povara vinei în mormânt.
Vom face tot ce ne stă în puteri ca să-ţi găsim fiica.
Nu te îndepărta.
Trebuie să ne grăbim.
Korinna?
Ce faci?
- Iertaţi-mă, milady. - Acesta nu e un răspuns la întrebarea mea.
E vina mea. O tânără slujitoare a dispărut
şi i-am promis tatălui ei că voi afla ce s-a ales de ea.
E interzis să fii aici.
Trebuie să pleci înainte să te vadă cineva.
Sper să o găseşti.
Mulţumesc.
Ea este Celandine.
Ea e ultima persoană care a văzut-o pe Demetria înainte să dispară.
Ce altceva îmi poţi spune?
Demetria a fost trimisă în pădure să aducă ierburi aromate.
Atunci a fost văzută ultima dată.
A căutat-o cineva?
Noi suntem slujitoare.
Viaţa noastră nu are mare preţ.
Mă poţi duce unde ar fi mers Demetria
- ca să adune ierburi? - Nu-mi pot neglija îndatoririle.
Mă voi asigura că prinţesa Ariadna va afla de bunătatea dumitale.
Ne vedem la poarta de sud când termin aici.
Tatăl ei îşi va fi recunoscător pentru ajutor. La fel şi eu.
Hercule, Hercule!
- Ce faci? - E Karpos, negustorul. - Deschide!
Ce ne facem?
Vom face singurul lucru rezonabil.
Îţi cer să mă laşi să intru!
Hercule! Vino aici.
Hercule...
Ar fi venit atât de departe Demetria ca să adune nişte ierburi?
Regelui nostru nu-i pasă de unde-i aduc slujitorii ierburile,
atâta vreme cât îi sunt aduse.
Cât mai avem de mers?
Am ajuns.
Pădurile sunt pline de ierburi...
Dacă ştii unde să cauţi.
Asta a păţit şi Demetria?
A murit de mâna ta?
Unde-i Demetria? Ce ai făcut cu ea?
N-a păţit nimic.
Zeul ei îi va purta de grijă.
Unde e?
Într-un loc mai bun.
E cucută.
Otrava a ucis-o în câteva secunde.
De ce să-şi ia viaţa?
Înscrisul acesta...
E un tirsos.
Ce e un tirsos?
O plantă cu flori în jurul unui con de pin.
Tu chiar nu ştii nimic?
Tirsosul este simbolul zeului Dionis.
Probabil bucătăreasa era o adeptă a lui.
A preferat să moară decât să se lase descusută de tine.
- Cine sunt aceste adepte? - Sunt femei care-l slujesc pe Dionis.
Au un templu în munţi, în adâncul pădurii Nysa.
Se spune că e un tărâm fermecat.
Orice bărbat calcă acolo este ucis de satiri.
- Satiri? - Slujitorii lui Dionis.
Se spune că se hrănesc cu carne de om.
Dar ce vor aceste adepte de la Demetria?
Răpesc tinere femei pentru a le iniţia în tainele cultului lor.
Dacă ele o au pe Demetria,
atunci o ţin în templu.
Iar acesta e un loc în care niciun bărbat n-are ce căuta.
Euoe, brachus aion.
Etoi tauros aion.
E fertatos hoste leonton...
Ai vrut să afli ritualurile noastre secrete.
Nu! Vă rog! M-am rătăcit.
Am greşit cărarea...
Îţi vom dezvălui ritualurile noastre.
Şi le vei lua cu tine în mormânt.
Nu!
Trebuie să presupunem că Demetria a fost iniţiată
în tainele cultului lui Dionis.
- Nu se poate! - Îmi pare rău.
Trebuie să fie o greşeală.
Nu pot să cred că asta e soarta fiicei mele.
Nu se poate! Nu voi permite aşa ceva.
Nu aşa trebuia să fie...
Voi pregăti o infuzie de plante.
Măcar se va mai linişti puţin.
Nu. Odihneşte-te. Trebuie să-ţi recapeţi puterile.
Îşi sunt recunoscător. Ai dat dovadă de multă bunătate.
Nu am făcut decât să-ţi dau veştile rele.
Ai făcut ce ai putut.
Nu înţelegi ce înseamnă să fii tată
şi să ştii că nu-ţi vei mai revedea niciodată copilul.
Ştiu cum e să cauţi o persoană apropiată şi să n-o găseşti.
Nici măcar nu ştii dacă mai trăieşte! Ar putea fi moartă!
Şi, chiar dacă nu e moartă, ar putea fi iniţiată.
Ar fi gata să te facă bucăţele.
I-am dat cuvântul meu lui Itheus că voi încerca s-o salvez.
Niciun bărbat n-a călcat în pădurea Nysa şi apoi să mai şi poată povesti.
Nu voi participa la această nebunie!
De ce, în numele zeilor, doarme bătrânul în patul meu?
E prea slăbit ca să se întoarcă acasă.
Şi, cum nu mergi cu noi, vei putea sta aici
- şi să ai grijă de el. - Gata!
Nu numai că vă riscaţi viaţa pentru un sărăntoc,
dar mă mai şi lăsaţi pe mine să-i port de grijă?
Eu sunt singurul cu mintea întreagă?
Vă lăsaţi orbiţi de un sentiment fals al datoriei.
Dar sunteţi binecuvântaţi cu un prieten aşa de nobil,
deoarece am hotărât, în ciuda raţiunii mele, să vă ajut.
N-ar fi mai bine să ieşim pe poarta de nord?
Hercule! Hercule! Ieşi afară, hoţ ordinar!
Îţi dai seama că negustorul Karpos tot te va căuta
- când ne vom întoarce în Atlantida? - Dacă ne vom mai întoarce în Atlantida.
Deci planul tău viclean ca să scapi de datorii
e să fii omorât?
Asta e. Sunt un geniu. Ne înscenăm moartea.
Nu poţi recupera datoriile de la un mort.
Ne-am putea schimba numele, lăsa barbă...
Eu nu sunt sigur că mi-ar creşte nici măcar mustaţa!
Atunci te descurci singur, Pitagora.
Nouă ne-ar creşte barba, chiar foarte deasă.
Deci aceasta e pădurea Nysa.
Nu e nicio ruşine să renunţăm.
Ei bine, ar fi ceva ruşine, dar aş putea trăi cu ea.
Am auzit poveşti despre puterile adeptelor.
Am auzit că au gheare.
Şi ochii negri ca noaptea. Şi că se scaldă în sânge.
Şi că se hrănesc cu organele celor pe care-i ucid.
Şi am auzit că pot face lapte şi miere din apa de izvor.
- Lapte şi miere din apa de izvor?!? - Aşa am auzit.
Ar trebui să dormim.
Stau eu primul de pază.
Somn uşor.
Stai!
Nu-ţi fac nimic.
Nu ai de ce te teme.
Mă numesc Hercule.
Se poate să fi auzit de mine, pentru că sunt vestit prin părţile-astea.
Pausai!
Stăpâne Dionis, acceptă această ofrandă...
Erkheo, kai gelasas theresai...
Eşti o adeptă. Eşti una dintre ele.
Te rog.
N-am nimic cu tine. Vă plac foarte mult pe voi, adeptele.
Mereu v-am plăcut. Ce faci?
Îţi salvez viaţa.
- Roagă-te să meargă sau ne vor ucide pe amândoi. - Mulţumesc.
L-au găsit satirii.
Am băut din sângele lui şi l-am jertfit lui Dionis.
Iason!
Hercule a dispărut.
Dacă l-au luat adeptele? Dacă ajungem prea târziu?
- Pitagora! - Hercules?!
- Pitagora! - Unde eşti?
De ce erai cocoţat în copac?
Mă ascundeam. Şi apoi am adormit.
Am crezut că te-au luat adeptele.
A fost cât pe-aci.
Stăteam de strajă când am auzit un zgomot în pădure.
Şi apoi am văzut-o pe ea...
Pe cine?
Am văzut o fată frumoasă printre copaci.
Am strigat-o, dar a fugit.
Am alergat după ea.
Fugea ca o gazelă.
Am făcut tot posibilul ca să ţin pasul.
Am fugit şi am tot fugit.
Apoi am ajuns-o într-un luminiş stând nemişcată în bătaia lunii.
Era evident îngrozită.
Nu e de mirare din moment ce o alergai prin pădure.
Am asigurat-o că nu-i fac nimic. M-am apropiat s-o liniştesc,
- dar atunci ea... - Ce?
S-a transformat într-una din creaturile alea ca maimuţele.
- Un satir. - N-ai mai văzut niciodată aşa o urâţenie.
Probabil că m-a vrăjit.
Pentru că am fost înconjurat de adepte.
Voiau să mă jertfească zeului lor. Dar am fost prea rapid pentru ele.
- Pe bune? - Da, pe bune. - Am fugit ca să scap cu viaţă.
Era să fiu prins iar, dar m-a salvat ea.
Cine? Fata? Parcă ai zis că era un satir?
Aia da. Asta era alta.
O femeie - o întruchipare a frumuseţii - aşa cum n-am mai văzut niciodată.
Îi datorez viaţa mea.
Cum poţi fi sigur că nu era şi ea satir?
Cred că pot să deosebesc o femeie de o maimuţă.
De cele mai multe ori.
Ar fi un semn de la zei
dacă ar fi fata bătrânului.
Nu ştii dacă era Demetria. Nu ştii nici măcar dacă era om.
Sunt sigur. E mâna sorţii!
Trebuie s-o salvăm.
- Nu văd niciun străjer. - N-au nevoie de străjeri
pentru că nimeni nu e aşa prost să intre acolo.
Vorbeşte în numele tău.
Nu l-am mai văzut niciodată aşa dispus să-şi rişte viaţa.
Dacă fata asta se dovedeşte a fi satir,
o să arate tare prost.
- Ea e! Sunt sigur! - Hercule! Stai!
Bună. Eu sunt.
S-a dovedit că nu e ea.
Înalta Preoteasă doreşte să te vadă.
Ea e.
Acesta e bărbatul pe care pretinzi că l-ai jertfit zeului.
- Cum de se află în faţa mea? - Nu voi fi niciodată una dintre voi.
Mai degrabă mor decât să fiu ca voi.
Ai păcătuit în faţa zeului. Dionis trebuie să te judece acum.
El nu e zeul meu.
Atunci moartea va fi doar începutul suferinţei tale.
Nu. Nu!
Vă rog! Nu, nu, nu!
- Nu. Luaţi-mă pe mine în locul ei. - Îţi vei întâlni şi tu soarta curând.
Nu, nu! Nu!
Jason. Jason, nu!
Treci în spatele meu.
- De ce nu atacă? - Nu ştiu.
- Le e teamă de tine. Cine eşti? - Iason.
- Tatăl tău ne-a trimis să te salvăm. - Tatăl meu e mort de mult.
- Nu eşti Demetria? - Nu. Numele meu este Meduza.
- De ce mă priveşti aşa? - Numele tău...
Cred că l-am mai auzit.
Trebuia să le opresc.
Trebuia să mă arunc în groapa aceea!
Atunci şi tu ai fi mort.
I-am văzut mâncând oameni şi animale.
Nu i-am văzut niciodată speriaţi.
- De când eşti prizonieră aici? - Să fie zece zile.
Şi cum de ai reuşit să rezişti ritualurilor de iniţiere?
Nu eşti afectată?
Se pare că nu poţi fi fermecată de ritualuri pe care nu le auzi.
Cum de mai sunteţi în viaţă?
Poate că zeul tău nu-i atât de puternic pe cât crezi.
Îi ţin în celule pe prietenii tăi. Trebuie să ne grăbim!
Mi-ai fost prieten bun şi credincios, Pitagora.
Tu ai fost mai degrabă un prieten jalnic,
dar prefer să-mi petrec ultimele clipe alături de tine, şi nu de altcineva.
Iason? Credeam că ai murit.
Iar ei au crezut că eşti o maimuţă.
Nu-ţi pot spune ce bine mă simt că nu e nimic adevărat.
Totul i se datorează prietenului tău. Îi datorez viaţa mea.
Şi eu sunt viu, apropo.
- Şi sper că ai şi un plan de evadare. - Trebuie să o găsim pe Demetria.
A fost iniţiată. Nu va pleca cu voi.
Dacă fetei îi place aici...
I-am dat cuvântul tatălui ei că o voi duce în Atlantida.
Eşti sigur că e bine să ne punem viaţa în joc,
ca să te ţii tu de cuvânt?
Nu plec de aici fără ea. Unde o pot găsi?
Te duc eu la ea.
Demetria?
Ne-a trimis tatăl tău.
Am venit să te luăm cu noi în Atlantida.
Nu voi merge niciodată cu voi.
Tatăl tău e bolnav. Mă tem că...
N-avem timp de negocieri. Ţi tu o vei căra.
Nu pot să scape după ce au aflat ritualurile noastre sacre.
Jur că, în această noapte,
îl vom cinsti pe Dionis cu o ofrandă din sângele lor.
- Mulţumesc. - Plăcerea e numai a mea.
Nu-i cea mai frumoasă femeie pe care ai văzut-o?
E foarte frumoasă.
Meduza e un nume obişnuit?
Nu-mi amintesc să mai fi auzit numele ăsta. De ce întrebi?
Eram curios.
Ai pe cineva în Atlantida?
Nu. Veneam încoace în căutare de lucru când m-au răpit adeptele.
Aş fi fericit să-ţi arăt oraşul.
Ce e?
Ascultaţi.
Ne vânează.
Nu vom scăpa de ele. Nu şi dacă o cărăm pe ea.
Atunci pot sugera eu soluţia evidentă?
Nu scoate o vorbă.
Demetria!
Nu vreau să-ţi fac nimic.
Ai violat sanctitatea templului nostru.
Dionis cere să plăteşti cu viaţa.
Ornsthe!
Ktanete nin!
Ar trebui să te temi de mine la fel ca ei.
Eu sunt Iason, ucigaşul minotaurului.
Demetria se va întoarce în Atlantida cu mine.
Nu se poate.
Atunci te voi ucide ca pe minotaur.
Îţi voi distruge templul
şi le voi împrăştia pe adeptele tale în cele patru zări!
Te duc acasă la tatăl tău.
- Nu-ţi mai pot face nimic. - Nu mai e nimic în Atlantida pentru mine.
Tatăl tău e pe moarte. Îşi doreşte mai mult decât orice
să te vadă şi să te ştie în siguranţă.
Nu!
Cum rămâne cu tatăl tău?
E mort deja pentru mine.
Lissometh' O Dionse fanemenai, ommasin hemon...
O thgater pontu, s'iskhei nn moira krataie.
Ce a zis?
Nu ştiu.
Cred că te-a blestemat.
Te-ai întors?
Demetria... e cu tine?
Nu.
Ai găsit-o?
Unde e?
Fiica ta...
Fiica ta e în Helios.
O ştii pe Demetria? Ai cunoscut-o?
Iason şi prietenii lui ne-au salvat.
Demetria s-a dus în Helios de dragul unui băiat.
Şi-a dorit mai mult ca orice să se întoarcă în Atlantida...
Să-ţi fie alături.
Dar o aştepta o viaţă nouă în Helios.
E fericită?
E îndrăgostită.
Atunci îmi voi găsi pacea în viaţa de apoi.
Îţi sunt foarte îndatorat.
Nu-mi datorezi nimic.
Tot ce am pe această lume...
Îţi aparţine.
Demetria m-a rugat să am grijă eu de dumneata în locul ei.
Mi-ai spus că drumul ce trebuie să-l urmez va deveni limpede.
Acum sunt mai confuz ca niciodată.
Nu am reuşit să o salvez pe Demetria.
Am dat greş.
Ai crezut că drumul tău
te va duce la o fată,
dar ai dat de alta.
Poate că acesta a fost scopul tău.
Din câte ştiu din cealaltă lume,
am auzit nişte poveşti despre Meduza.
Ce se va alege de ea?
Cred că ştii deja răspunsul la acea întrebare.
Ea n-a greşit cu nimic.
N-o voi lăsa să păţească ceva.
Meduza nu poate scăpa de destinul ei, aşa cum nici tu nu poţi scăpa de al tău.
Soarta ei e întrepătrunsă cu a ta.
Nu înţeleg.
De ce e destinul meu atât de important?
Pentru că soarta întregii Atlantida e în mâinile tale.
De ce?
De ce eu?
Din acelaşi motiv pentru care nu te-au atacat satirii.
Nu eşti ca alţi bărbaţi.
Îţi vei da seama de asta cât de curând.
L-aţi ofensat pe Poseidon.
Prin urmare, veţi ajunge în faţa taurilor.