Pentru a viziona mai multe documentare traduse, de acest fel,
vizitati blogul IESIREA DIN MATRIX www.fymaaa.blogspot.com
Mega-masini taind prin roca solida,
transportarea unor blocuri de piatra de mai multe tone,
avioane moderne cărând
milioane de oameni în fiecare zi în jurul lumii...
Şi nave spatiale trimiţând oameni către stele.
Şi imaginaţia zboară... Dar sunt acestea
exemple ale tehnologiei moderne, sau e vreo dovadă ca aceste
realizări incredibile au existat pe Pământ cu mii de ani in urmă?
Începi prin a te întreba, oare ne lipseşte vreo parte din
poveste?
Ar fi putut omul preistoric să deţina cunostinţe cu mult
mai avansate fata de cele din secolul nostru?
Si daca e asa, de unde le-a dobândit?
Cred că oamenii din timpuri străvechi erau vizitaţi de către
fiinţe ce nu veneau de pe Pământ si care ne-au adus
tehnologia ştiinţifică.
Devine din ce în ce mai posibil
ca răspunsul la întrebarea"Ne-au vizitat extratereştrii în trecut?" sa fie
un potenţial DA.
Milioane de oameni în lume cred că am fost vizitaţi
în trecut de către fiinţe extraterestre.
Ce-ar fi dacă e adevarat?
Au ajutat vechii extratereştri la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă e aşa, ce-ar fi dacă ar fi rămas indicii,uneori
ascunse chiar sub nasul nostru?
Ce-ar fi dacă am putea găsi aceste indicii?
Traducerea: Costin Ştirbu
Sync by kuniva for addic7ed.com XOXO
Sahara, Egipt.
Locată la aproximativ 20 de mile sud de Cairo, este casa
faimoasei piramide a regelui King Djoser.
Datând de mai bine de 4,000 ani,este una dintre cele mai
vechi 97 de piramide egiptene.
Sahara este deasemeni celebra ca fiind unul dintre cele mai vechi cimitire
meritându-şi pe deplin numele de "Oraş al Morţilor."
S-a întâmplat aici, în 1891, când arheologii francezi au descoperit
un mormânt străvechi conţinând rămăşiţele lui Pa-di-Imen, un
oficial din secolul III îHr.
Printre diferitele obiecte descope- rite era o mica machetă din lemn
a ceea ce părea a fi o pasăre aşezată lângă un papirus
ce purta urmatoarea inscripţie:
"Vreau să zbor."
Artefactul a fost mai târziu trimis la Muzeul din Cairo, unde
autorităţile l-au aşezat lângă alte figurine in chip de păsări.
Macheta a stat aproape neobser- vată, până in 1969, când
egiptologul Dr. Kahlil Messiha a examinat colecţia de păsări
şi a observat că era ceva foarte neobişnuit
la pasărea din Sahara.
E interesant deoarece pe de o parte,
cu siguranţă arăta ca o pasăre având ochi şi un
soi de nas tipic păsărilor.
Pe de altă parte, aripile, în mod cert nu erau ale unei păsări.
In partea din mijloc, se vede o ingoşare
a aripii.
In această regiune, aripa se înalţă.
Intregul obiect devine apoi mai îngust către, ăăă, margineaea aripii.
Şi aceste aripi, ăăă, se profilează in jos.
Şi acesta este un foarte moder design aerodinamic.
Apoi o altă problemă e că, păsările nu au profundoare.
Deoarece pasărea nu necesită profundoare datorită
arhitecturii ei aerodinamice.
Şi astfel, s-a născut ideea ca nu erau reprezentate păsări,
ci maşini zburătoare, sau nave.
Puteau vechii egipteni sa se afle in posesia
puterii de a zbura?
In 2006, expertul in avionică şi aerodinamică Simon Sanderson
a construit un model la scală a păsării din Sahara de cinci ori
mai mare decît originalul pentru a testa această posibilitate.
O testăm la viteză constantă,
crescănd progresiv unghiul de atac, şi măsurând forţele
ce intervin in proces.
In acest fel îi putem înţelege caracteristicile de zbor.
La un unghi de 10 grade, se produc de 4 ori greutatea si portanţa.
Deci. practic ar putea zbura
Asta e bine.
Testul ne arată că pasărea din Sahara este un
foarte avansat planor.
Şi acesta este degnul pe care îl folosim şi astăzi.
In timpul testelor lui Sanderson,s-a descoperit
că singurul lucru ce ar putea impiedica pasărea din Sahara
să zboare era lipsa unui profundor de stabilizare dorsal
sau a unui elevator necesar în menţinerea echilibrului.
Este posibil ca pasărea din Sahara să fi avut acest
component important?
Ceea ce lipseşte este ceva ca un elevator,
dar dacă te uiţi la machetă poţi interpreta că
ceva ca un elevator a fost conectat aici, dar s-a pierdut
de-a lungul istoriei.
Modelele computerizate par să confirme că pasărea din Sahara
este capabilă în mod cert să zboare.
Dar mai e o problemain lansarea unui planor.
Metodele moderne necesită folosirea unui avion trăgător ce propulsează
planorul în aer, si apoi îl eliberează, când s-a atins
altitudinea optimă de zbor.
Deci, cum ar fi putut vechii Egipteni să lanseze
pasărea din Sahara?
Cercetătorii egiptologi ne-au spus că o astfel de pasăre
putea fi propulsată in zbor prin catapultare.
Şi, mda, noi avem mare incredere în cercetătorii egiptologi.
Ideea folosirii unei catapulte are o paralelă
contemporană.
Mulţi dintre planoristii pasionaţi folosesc un sistem cu coardă
elastică pentru lansarea planoarelor în aer.
Dar dacă pasărea din Sahara era capabilăsă zboare, de unde
puteau vechii egipteni să pro- cure astfel de tehnologii?
Cred că oamenii preistorici erau vizitaţi de către
fiinţe venite din afara planetei care le-au dat aceste tehnologii
stiinţifice pentru a îmbunatăţi
viaţa noastră pe Pamant, din stadiul primitiv către
o cultura dezvoltată.
Daca cultura antică era in stare să facă cu adevărat
maşini zburătoare, atunci erau mult mai dezvoltaţi decât
credem noi astăzi.
Ne schimbă punctul de vedere despre societatea antică.
Este cert că stramoşii noştri erau mult mai inteligenţi
si aveau mai multe capabilităţi tehnologice superioare
decât ne lasă istoria să credem.
Incepi să te întrebi "Ne lipseşte
vreo parte din istorie?"
Şi sincer, eu cred că da.
Cred că a fost un episod uitat din istoria umanităţii.
Şi, da, suntem o specie obişnuită cu amnesia.
Nu ne prea amintim cine sau ce suntem.
M-am convins că există dovezi
ce sustin o vizitare antică, şi n-am niciun motiv
să nu cred, si susţinem in continuare că această
posibilitate e o greşeală, în principal din cauză
că sunt atât de multe anomalii ce nu le putem explica.
La 7,000 mile de Egipt, jungla deasă şi
muntii abrupţi ai Columbiei conţin un vast număr
semne arheologice.
Mulţi vânători de comori cred că legendarul Oraş de Aur,
El Dorado, se intinde ascuns pe undeva pe sub coronamentul
vast al copacilor.
In timp ce metropola mistică n-a fost niciodată găsită,
la începutul secolului 20, jefuitorii de morminte, căutând
de-a lungul râului Magdalena au dat peste un cimitir vechi de 1,500 de ani
al unei civilizatii precolumbiene cunoscute sub numele de Tolima.
Printre obiectele funerare găsite, aici, erau sute de figurine
de aur cu dimensiuni de 5-7 cm.
Multe dintre ele aveau aspect de insecte sau peşti.
Totuşi, in afară de aceste sute de figurine găsite, au mai găsit
in jur de o duzină ce sunt rămăşiţe ale unor avioane
de vânătoare moderne.
Au forma triunghiulară.
Au stabilizatoare superioare de coadă, stabilizatoare laterale...
si fuselaj. Şi n-au nimic în comun cu altceva similar din natura.
Ar putea fi aceste obiecte de aur o dovadă clară că
Pământul a mai fost vizitat de extratereştri antici?
Unul dintre aceste obiecte pre- zintă o aripă in săgeată
ca un avion modern.
Şi îl poţi compara cu ceva ca o navă spaţială.
Se observă că forma aripii de bază este foarte similară cu forma
aripii pentru mare viteză şi un fuselaj aerodinamic cum au
navetele spaţiale.
Nu există nici o insectă în lume care să aibă
aripile in partea inferioară.
Acum, când excluzi posibilitatea de a fi o insectă,
unul dintre lucrurile care rămâne este faptul că e practic,
da, este ceea ce arată a fi: UN AVION.
In 1997, experţii germani în aviatică incluzându-i pe
Algund Eenboom şi Peter Belting, s-au hotărât să oprească
speculaţiile construind un model la scală a insectei de aur,
echipat cu tren de aterizare şi motor funcţional.
A fost mai degrabă simplu deoarece n-a trebuit să adăugăm
nimic la model din cauză că forma machetei este perfectă.
Totul fusese deja făcut de cei născuţi acum 2,000 de ani.
Nu au adăugat şi nu au scos nici măcar un centimetru.
Doar au făcut micuţul obiect într-o mărime mai mare.
Vreau să spun, că e senzaţional că in cultura precolumbiană se
cunoştea aerodinamică.
Odată complet, aparatul de zbor cu telecomandă a decolat
de pe o pistă confecţionată de noi şi a zburat.
Când vezi acest obiect decolând pur şi simplu iţi dai
seama că asta a fost.
A fost un test de mare succes care ne-a arătat
cât de perfect se descurcau anticii la design aerodinamic.
Ceea ce ne arată că ceva trebuie să se fi întâmplat.
Acum suntem destul de siguri ce şi cum s-a întâmplat.
Aceasta este ştiinţă aplicată.
Nu înseamnă doar a te gândi la ceva.
Asta înseamnă că oamenii s-au asigurat şi au demonstrat,
că, ceea ce pot vedea şi eu si oricine, este un fapt real.
Este original.
Acest lucruşor,ce zace într-un muzeu, poate zbura.
Deci avem două exemple din două parţi opuse ale planetei
şi ambele exemple sunt realizate aerodinamic
şi pot zbura.
Deci, ca să sugerezi ca aceste fapte sunt o coincidenţă...
Vreau să spun, de la o vreme, nici coincidenţele nu mai au sens.
Ar fi putut anticii să fi văzut entităţi
in chip de zei antici, practic astronauţi antici
zburând in ceea ce noi consi- derăm nave moderne?
Răspunsul la aceste întrebări ar putea fi găsit in
documente vechi ce descriu clişee de zbor, mitinguri aviatice,
şi chiar lupte aeriene cu detalii remarcabile.
In ultimii 50 de ani, NASA a trimis astronauti in spatiu
cu rachete mari.
Această metodă a fost descrisă de unii ca "a pune un om intr-o
pocnitoare uriaşă si a aprinde fitilul."
Abilitatea oamenilor de a călători mai departe in spaţiu ar necesita
sisteme de propulsie mai avansate.
Numeroase sunt cercetate de NASA.
Există o mare varietate de tehnologii avansate de
propulsie ce sunt practic dezvoltate şi
studiate de NASA sau alţi cercetători.
O variantă cu adevărat exotică a acesteia este să foloseşti
o catapultă, cu tehnologie derivată din levitaţia
magnetică a trenurilor pentru a construi o sanie de tip maglev.
Iţi transportă racheta, o aduce până la viteza Mach 1,
şi apoi lansează racheta de pe aceasta.
In timp ce aceste sisteme de propulsie futuristice
par a fi science fiction, cercetătorii extraterştrilor
antici, cred că civilizaţiile trecute posedau
aceleaşi tehnologii avansate.
Aceştia aduc in discuţie o serie de mituri culturale ce
descriu oameni din ceruri venind pe Pământ în chip de dragoni
scuipători de foc sau maşini cu aspect metalic ca dovezi
ale vizitelor extraterestre.
După mintea mea, legendele şi miturile se
bazează pe ceva real.
Şi în timp ce aceste au fost "mitizate" şi exagerate in
multe cazuri, după mintea mea, un sambure de adevăr există
că oamenii chiar zburau in aeronave in era antică
exact cum facem noi astăzi.
Dar e posibil ca aceste aeronave stravechi să fi ajuns pe Pământ
folosind acelaşi sistem de pro- pulsie pe care-l folosim şi noi azi?
Răspunsul ar putea fi găsit adânc în subcontinentul Indian.
India peste 1.1 miliarde de oameni îi umplu oraşele moderne şi
zonele rurale, vorbind sute de limbi,
practicând un numar de religii diferite.
India este considerată una dintre cele mai vechi civilizatii
cu aşezări mai vechi de 11,000 ani.
Este de asemeni casa câtorva dintre cele mai vechi scrieri
despre tehnologiile antice.
Un vechi text sanscrit datând de mai bine de 6000 de ani îHr,
descrie în cele mai mici detalii aparate de zbor
numite "vimanas."
Vimanas sunt avioane, ce sunt propulsate de
motoare cu reactie.
Pare a fi adevărat deoarece toate descrierile menţionează
"elefanţi ce fugeau panicaţi."
Iarba fusese smulsă din cauza enormei presiuni exercitate
din spatele acestor "vimanas".
Astfel putem spune că aceasta este o descriere a navei spaţiale.
Deşi izvoarele istoricilor consemnează textele despre
"vimana" ca fiind mituri, multe documente conţin pasaje
ce par să descrie aparate şi tehnologii moderne.
Scrierile Vymaanika-Shaastra vorbesc despre
metalele folosite la aceste aparate.
Ne vorbesc despre electricitate si surse de curent electric.
Despre piloţi si echipamentele pe care trebuiau să le poarte.
Ne vorbesc despre hrana pe care o consumau.
Chiar şi despre armele cu care aceste nave erau echipate.
Felurile de mâncare din aceste vimanas erau similare cu felurile
de mancare întalnite astăzi in avioanele de pasageri.
La clasa business.
Sau când vorbim de avioane militare, bineinţeles,
au manuale de zbor fiindcă e necesar pentru un pilot
sâ inteleagă cum funcţionează avionul cu care vrea sa zboare.
Am inţeles, deasemeni, că aceste vimanas puteau
fi controlate mental.
Şi aceasta este o tehnologie pe care cercetătorii militari
incep să o dezvolte.
Chiar şi astăzi, aşa avansaţi cum ne socotim noi a fi,
aproape orice manifestare a unei civilizaţii
extraterestre ar părea magie pentru noi unde
avem de-a face cu tehnologia sistemelor electromagnetice
interferând cu gandirea coerentă si organizată.
Şi asta-i face pe oameni să zică "Aici, m-ai cam pierdut!."
Şi eu le spun "Ei bine, trebuie să-ţi împingi
puţin barierele atunci când vorbeşti despre
adevărata"civilizaţie interstelară."
Vymaanika-Shaastra, sau ştiinţa
aeronautică, arată că vimanas foloseau un sistem de propulsie
bazat pe o combiaţie între giroscoape, electricitate, şi mercur.
Este oare posibil?
Mercurul este un element neobişnuit.
Mercurul este un metal.
Este deasemeni lichid, şi, da, este conductor de electricitate.
Se ştie, sunt o serie de lucruri uzuale ce le poţi face cu mercurul.
Poţi să-l pui într-un dispozitiv giroscopic închis cu mercur
să se învârtă, şi apoi ai electricitate.
S-au făcut studii pe această demă de către NASA şi alţi specialişti,
şi au descoperit că apar efecte de levitaţie, un fel de
antigravitaţie, si o lumină strălucitoare care se roteşte.
Vymaanika-Shaastra sugerează că vimanas erau propulsate
de o serie de giroscoape plasate intr-un vârtej sigilat
cu mercur lichid.
Iată un exemplu de giroscop al unui copilaş.
Îl învârţi cu o roată grea în jurul propriei axe.
Ei bine, un giroscop pare să facă o mulţime de lucruri ciudate,
chiar să sfideze gravitaţia.
Şi o face deoarece foloseşte ceea ce numim viteza de
rotaţie sau unghiulară.
Şi are tendinţa să păstreze o orientare specifică a axei
de rotaţie, către centru.
Dacă împingi de ax, va avea tendinţa să se indrepte singur
către orientarea iniţială.
Tinde să-şi păstreze acelaşi moment unghiular.
Giroscoapele sunt folosite peste tot, la aeroplane,
navete spaţiale, la submarine.
Asta le permite să-şi determine poziţia pe baza locului de
unde au pornit.
Pot deasemeni folosi la aflarea vitezei sau chiar a poziţiei
vehiculului în spaţiu.
Unul dintre texte vorbeşte de mercurul în rotaţie pentru
propulsia a un fel de moară cu efect de moară de vânt.
Ar putea fi ceva ce noi numim "stocarea energiei unei
roţi zburătoare"atunci cănd un disc se roteşte şi
obţii mici cantităţi de energie din acesta.
Asta ar face mercurul.
Apoi ar mai putea fi folosit să propulseze un fel de elice
sau ceea ce am putea numi un sistem de ventilatoare
ca acelea de la un vehicul pe pernă de aer.
Mercurul ar fi chiar potrivit pentru asta fiidcă are o mare
densitate, şi deci un volum mic,
şi asta e mereu bine când construieşti un aparat de zbor.
Sistemele de stocare a energiei cu roti zburatoare, tind
să piardă repede din energie.
Pentru a naviga prin spaţiu, mări- mea lui ar trebui să fie enormă.
Sunt bune de folosit pentru companiile de electricitate
la echilibrarea sarcinilor de tensiune.
Le încarci cu energie când nu ai nevoie de ea.
si descarci energie când ai nevoie de aceasta.
Dar acestea stau pe pământ.
Să faci ceva suficient de uşor ca să zboare,
nu mai e clar dacă va fi un aparat practic.
Acum, poate că oamenii incercau să descrie ceva
ce le părea a fi mercur.
Se poate ca de fapt să nu fi fost mercur.
Se poate să fi fost un alt metal lichid.
Motorul cu vârtej de mercur e probabil o eroare de
traducere deoarece vârtejul nu este un material
chiar potrivit pentru un motor cu reactie.
Problema referitoare la călătoriile acestor civilizaţii
cu viteză mai mare decât viteza luminii este una fundamentală.
Există o aplicare ştiinţifică a lucrurilor ce au fost studiate
de mii de ani în cadrul "vadas"
învăţători vedici ai altor învăţători vedici-
şi se află acolo.
Dar dacă vimanas au existat, ar putea asta demonstra că
a existat o retea globală de transport cu mii de ani
înainte de Columb?
Răspunsul s-ar putea afla pe un vârf de munte lânga Mexico City.
In secolul 21, metodele moderne de transport şi comunicaţie
au conectat lumea ca niciodată
până acum.
Produse sau idei, indiferent de unde provin
pot ajunge chiar la cele mai indepărtate ţări.
O melodie hip-hop din Brooklin ar putea avea succes
in Tokio inainte de a fi auzită in Manhattan.
Această interconectare culturală a transformat globul,
dar este aceasta o noutate?
Izvoarele arheologice cred că civilizatiile antice
ca acele găsite în îndepărta- tele insule ale Pacificului, Asia,
şi America de Sud s-au dezvoltat independent una faţă de alta.
Dar teoreticienii astronauţilor antici susţin că
asemănările în stilurile de construire şi credinţele acestor civilizaţii
sugerează că exista o rută comercială mondială ce i-ar
fi conectat între ei.
Dar aşa cum noi avem astăzi aeroporturi in toată lumea,
in timpurile străvechi ale "vimanas" ar fi fost hangare
pentru nave şi aeroporturi pentru aterizare.
Şi aceste aeroporturi s-ar fi situat în locaţii strategice
în toată lumea.
Şi asta e exact ceea ce vedem în locuri îndepărtate.
E posibil ca setul complex de linii ce acopera câmpia
Nazca din Peru, de pe platoul misterios de deasupra
văii Oaxaca in Mexic să fie o dovadă a existenţei unor piste pentru un
sistem internaţional de transport aerian.
Unul dintre siturile arheologice neobişnuite din Mexic
este un loc numit Monte Albain.
E deasemeni un munte unde vârful a fost complet tăiat
şi nivelat pentru a se obţine o suprafaţă plană
pe vârful muntelui.
E şi un oraş megalitic acolo, care e extrem de vechi.
A fost probabil un fel de aeroport vimana.
Vimana ar putea fi veriga lipsă dintre culturile
singulare ale lumii deoarece au avut un timp foarte scurt
să ajunga dintr-un capăt al lumii într-altul.
Legende despre transportul aerian se găsesc deasemeni
în vechea Africă şi în orientul mijlociu.
Potrivit scrierii Kebra Nagast, o carte sfântă a Etiopienilor
scrisă undeva intre secolele 5 şi 2 îHr.,
regina din Sheba a primit cândva în dar un covor zburător
de la regele Solomon al Israelului.
Kebra Nagast este unul dintre cele mai importante texte
de care ai auzit vreodată.
Kebra Nagast înseamnă Cartea Regilor şi este
cea mai sfântă carte a etiopienilor.
In aceasta, Regele Solomon este descris ca cel ce a avut
acces la un fel de maşină de zbor.
Şi în acea parte a lumii, termenul de "covor zburător"
era mereu folosit cu uşurinţă.
Intrebarea mea este, chiar se refereau la covoare zburătoare,
sau foloseau un astfel de termen pentru a descrie un fel
de aparate de zbor?
Acesta era originalul scrierii "Carele cu aur"
despre care vorbea Erich von Daniken- magicele covoare
zburătoare din poveştile arabe "1001 de nopţi".
Există scrieri în Orientul Mijlociu despre regele Solomon
care avea această navă spaţială şi zbura în diferite
locuri din Orientul Mijlociu în anumiţi munţi cunoscuţi ca
Muntii lui Solomon.
Aceştia puteau reprezenta anumite aeroporturi sau locuri de aterizare
pentru aceste vimanas.
Nicholas Rourke, celebrul explorator ruso-american
care e călătorit prin toată Asia Centrală şi în Tibet în 1920
a susţinut deasemeni că tibetanii aveau scrieri tradiţionale despre
Regele Solomon care zbura in Tibet cu nava sa proprie.
Kebra Nagast descrie deasemeni cum Regele Solomon
îşi folosea propria navă de zbor pentru a face hărţile lumii.
Dar e posibil ca aceste hărţi să aibă vreo legătură
cu alte hărţi antice despre care unii cred că ar fi fost
făcute de către extraterştri?
O parte dintre aceste hărţi prezintă lumea nu aşa cum arată
astăzi, ci aşa cum arăta în ultima eră glacială.
Şi asta e chiar greu de explicat. Toată lumea a auzit de harta lui Piri
Reis, dar probabil nu şi de harta lui Orontius
Finnaeus care ne prezintă Antarctica în
detaliu cu sute de ani inainte ca Antarctica
să fi fost descoperită.
Una dintre cele mai ciate poveşti despre nave
antice se găseşte într-un loc surprinzător: in biblie.
In Cartea lui Ezechiel, profetul descrie un car
zburător ce avea un soi de roţi în alte roţi şi era tras de îngeri.
Deşi istoricii sugerează că Ezechiel vorbea simbolic despre
crunţii inamici ai Israelului,
ar putea fi acesta un alt exemplu de vizite extraterestre
şi o dovadă că navele preistorice au existat?
In povestea trasurii lui Ezechiel, acest vehicul
zburător ce nu pare e avea vreun fel de propulsie,
dacă ne gândim la cuvântul "înger" ca reprezentând ceva ca o
energie celestă, seamănă mai mult a navă spaţială
şi din cauză că îngerii nu se deplasează
înainte şi înapoi.
Ei bine, asta sună a flăcări.
Asta sună a propulsie.
Unele dintre ele seamănă a roţi.
Ei bine, alea seamănă a farfurii zburătoare.
Strămoşii noştri nu erau idioţi.
Ezechiel a văzut ceva atât de inspăimântător
încât a căzut în genunchi.
Apoi,din Gloria Domnului, a apărut această făptură
în haine strălucitoare ce arătau a metal, şi i-a spus
lui Ezechiel: "in regulă, omule, te-am adus aici".
"Vrem ca tu să măsori acest monument, această clădire."
Şi Ezechiel a întrebat: "Ei bine, de ce aş face asta?"
Şi făptura a spus, "Ăsta-i motivul pentru care te-am adus aici."
Apoi urmează 40 de pagini, în cea de-a doua parte a cărţii
lui Ezechiel, cu măsurătoare după măsurătoare, după
măsurătoare a acestei cladiri gigantice în care, apropo,
"a aterizat Gloria Domnului".
La începutul decadei 1970, cercetătorul NASA Joseph
Blumrich a încercat să distrugă teoria conform căreia
Ezechiel a fost martorul aterizarii unei nave spaţiale.
Joseph Blumrich este un cercetător aeronautic proverbial.
A lucrat la proiectul lunar al NASA şi, prin prisma
unui inginer de rachete, a început să cerceteze textul din
prima parte a cărţii lui Ezechiel.
Şi după multe luni de cercetare, Joseph Blumrich a ajuns la
concluzia că ceea ce Ezechiel a descris în cartea sa
era chiar un soi de navă spaţială.
Joseph Blumrich a continuat să scrie despre
navele spatiale ale lui Ezechiel.
Câţiva ani mai târziu, un inginer de structuri german numit Hans
Herbert Beier a realizat o schiţă după cea de-a doua parţi a
Cărţii lui Ezechiel, unde Ezechiel a fost pus să construiască
o cladire fără acoperiş pentru a adăposti carul zburător.
Naveta spaţială a lui Ezechiel a încăput perfect în
templul pe care la recreat Hans Herbert Beier.
Deci ceea ce avem aici este o demonstraţie ştiinţifică.
Avem un inginer de la NASA şi un inginer de structuri ce nu
au ştiut unul despre munca celuilalt şi ambele piese s-au potrivit
ca piesele unui puzzle.
In orice tribunal aceasta ar fi o dovadă irefutabilă.
Cred că oamenii de ştiintă se simt necomfortabil
cu noţiunea de civilizaţie dispărută exact din cauză că
dovezile sunt atât de ambigue.
Nu e uşor să accepţi ceea ce e aproape evident.
Of, şi, ştii cum e, rezultatul e că ştiinţa nu
a îmbrăţişat ideea.
Vor fi necesare mult mai multe dovezi până să fie larg acceptate.
Dumnezeul în care eu cred nu are nevoie de un vehicul
cu care să se deplaseze din punctul A în punctul B.
Orice ar fi fost descris în Vechiul Testament nu era Dumnezeu.
Era un extraterestru neânţeles in carne şi oase pe care
strămoşii noştri l-au confundat cu o fiinţă divină, supranaturală.
Şi de ce?
Din cauza neânţelegerii tehnologiei.
Şi asta este ameninţarea subsidiară ce se aplică
la toate teoriile stravechi despre astronauţi.
Dar în timp ce textele antice oferă indicii amăgitoare
ale trecutului nostru, dovezile clare oferă o imagine mai clară.
Dar va reuşi ştiinţa modernă să demonstreze teoriile
astronautice antice?
Aveau civilizaţiile antice de pe Pământ
acces la tehnologia avansată?
Ei bine, se pare că aveau acces la ceva.
In cele mai mai şantiere si cariere din zilele noastre,
se folosesc utilaje uriaşe pentru a săpa, a tăia
sau a ridica pietre.
Aceste creaţii umane îşi minimalizează creatorii şi fac
munca a mii de oameni folosind tehnologia hidraulică modernă.
Fără astfel de utilaje, constructorii n-ar fi putut
realiza niciodată "zgârie-norii".
Totuşi, cu mii de ani în urmă, civilizaţiile antice realizau
aceleaşi lucrări construind
monumene şi temple din pietre uriaşe.
Aceste blocuri enorme- multe cântărind peste 100 de tone-
ar fi o provocare chiar şi pentru inginerii de astăzi.
Totuşi, cu mii de ani în urmă, oamenii le tăiau din stânca
masivă, le transportau mile întregi, iar apoi le ridicau
şi le plasau cu precizie la locul lor.
Dar cum?
Tăiau aceste blocuri uriaşe de piatra cu ciocanele,
dălţile, şi sârmele de cupru aşa cum sugerează izvoarele arheologice?
Ar fi putut să le ridice şi să le transporte fără
un sistem de scripeţi cu roţi?
Sau aveau civilizaţiile antice tehnologii
pe care ştiinţa le-a pierdut încă de atunci?
La Giza, pur şi simplu nu e vorba de piramide.
Legat de piramide este ceea ce egiptologii numesc
Valea templelor.
Nu trebuie să fii un inginer de rachete ca, atunci când
ajungi acolo, să realizezi că ceva nu e în regulă.
In vreme ce piramidele sunt construite cu blocuri de 2-3 tone
aceste temple, care sunt comparate cu piramidele
sunt construite cu blocuri de 100 de tone şi unele chiar
de 200 tone.
Să va spun ce însemnă un bloc de 100 de tone.
Dacă iei 100 de automobile de familie şi le striveşti
obţii un astfel de bloc.
Mai întâi, să vedem cum mută ei astfel de blocuri
şi de ce ar vrea să folosească blocuri de 100 de tone?
Pur şi simplu nu are sens.
N-aveau nici un motiv să vrea să construiască
din blocuri de granit de mărimea unui camion.
Sună ca, "Ok, hai să facem ceva, dar hai s-o facem
în cel mai dificil mod cu putinţă."
Motivul pentru care sunt con- vins că a fost folosită tehnologie
sofisticată la aceste stânci antice este pentru că,
dacă mergem la o carieră de piatră să vedem tipul de utilaje
necesare pentru a realiza astfel de lucruri,
acestea sunt uriaşe.
Cei ce cred in teoria vizi- tatorilor antici nu cred
că extratereştri au construit aceste monumente uimitoare
dar oferă în schimb date despre cunoştinţe tehnologice
sau unelte ale strămoşilor noştri.
Inginerul expert Chris Dunn a petrecut câteva zeci de ani
cercetând uneltele de construcţie folosite de
vechii egipteni.
Am fost învăţaţi de către egiptologi că
vechii egipteni aveau unelte simple.
Mergeau la muncă în fiecare zi folosind bile din piatră,
dălţi din cupru sau tuburi din cupru si nisip pentru a da găuri
în diorit şi granit- pietre extrem de dure.
Şi ce am adunat de-a lungul anilor
sunt date ce par a pleda împotriva afirmaţiei
conform căreia, ei aveau doar unelte simple.
In Egypt, Dunn a putut să examineze situri
antice "la prima mână".
Ceea ce a aflat s-a dovedit a fi atât revoluţionar cât
si controversat.
Dacă priveşti Platoul Giza şi toate pietrele pe care
le-au montat in Marea Piramidă si în Piramida Khafre
sau Piramida Menkaura's sunt 2,5 milioane de blocuri
de piatră doar în Marea Piramidă.
Trebuie să fi avut mijloace eficiente pentru a le tăia
la dimensiuni şi a le plasa la locul lor.
Trebuie să fi avut pe cineva care să spună "OK, am nevoie
de un bloc cu aceste dimensiuni" şi apoi să le poată oferi
un bloc de acea mărime, imediat.
Cercetând la câteva mile la nord de Giza
la Abu Rawash, Dunn a dat peste un bloc de
granit ce avea o tăietură adâncă.
Când am vazut-o prima dată, n-am ştiut ce e cu
această tăietură.
Nici după multe încercări, zile întregi şi uneori
trezindu-mă la 3 dimineaţa storcându-mi creierii şi
gândindu-mă cum au făcut acea tăietură?
Ca în final, să realizez că singurul mod în care puteau să taie
acel obiect era un fierăstrău cu diametrul
de 11 metri.
Ideea că vechii egipteni foloseau fierăstraie
uriaşe a întâmpinat o mare rezistenţă din partea arheologilor.
Oricum, Dunn era convins.
Ca un fost lucrător pe maşini, am cautat urme de unelte.
Mă uit după ele oriunde merg.
Şi am fost acuzat de, ei bine, ştii cum e,
dacă cauţi ceva, probabil că ai să găseşti
pentru că începi să priveşti lucrurile printr-un anume filtru.
Acceptabil, sunt de acord.
Dar întrebarea este,de ce se află acolo?
E clar pentru mine că este o urma de maşina.
Dar pe vremea aceea nu existau maşini.
Şi atunci ce fac?
Pur şi simplu incep să caut şi mai multe urme de maşină.
Şi acestea sunt peste tot.
Le găseşti pe statui.
Le găseşti în special în Muzeul Luxor.
Se pare că e o urma pe o parte a fesei lui Amon
unde se întâlneşte cu banca pe care stă, este o subtăietură.
E o alunecare a unei unelte.
Şi astfel trebuie să fi fost o unealtă destul de eficientă.
Dunn crede deasemeni că depresiunile mari din
pământul de la Giza nu sunt urme de bărci aşa cum pretind izvoarele
archeologice, ci erau folosite, pentru a ţine fierăstrăul de 11 m.
Am presupus că erau de fapt gropi pentru fierăstrău.
Fierăstraiele erau montate in aceste gropi, si apoi treceau
cu blocurile prin fierăstrău inainte de a le monta
in Marea Piramidă.
Un alt mister implică întrebarea "cum erau
ridicate mega-blocurile şi plasate în poziţie".
Ceea ce afli in construcţia modernă este că pentru
a construi clădiri mari, trebuie să construieşti instrumente mari
cu care să construieşti aceste construcţii mari.
Şi asta e o problemă pe care arheologia nu a abordat-o niciodată.
Cele mai mari 3 blocuri de piatra din lume, facute de om
s-au găsit la Templul lui Jupiter la Baalbek în Liban.
Fiecare cântareşte estimativ 1000 de tone sau 2 milioane de livre.
O carieră de piatra din apro- piere conţine un bloc şi mai mare
cunoscut ca blocul femeii gravide.
Acest bloc dreptunghiular şi uriaş cântăreşte incredibil 1200 de tone.
Ca să-l muţi astăzi ar fi nevoie
de 21 macarale grele.
În industria construcţiilor,
dacă un anumit proiect se construieşte undeva,
în special în zone muntoase, cum am căra
aceste utilaje, aceste macarale şi toate celelalte?
Sunt atât de grele încât sunt practic imposibil de dus
pe şantier.
Această piatra a apărut de la un proiect din Palm
Springs, unde au avut unul dintre cele mai mari
excavatoare pe care le-au putut închiria.
A fost foarte greu de încărcat în camion.
Are cu mult peste 5 tone adică 10,000 de livre,
mică în termeni megalitici, dar practic, tot ceea ce putem noi
manipula cu utilaje moderne.
Ar trebui să fim de acord că oamenii care au construit
piramidele, nu aveau roata, nici scripetele,
nici fier.
De fapt, nu aveau nimic altceva decât forţă brută şi bucăţi
de sârmă.
Intregul peisaj nu se potri- veşte cu dovezile.
Mii de oameni implicaţi în diferite faze ale proiectului,
mutând bucăţi de piatră foarte fragile ce cântăreau
sute, dacă nu mii de tone.
Da, poţi folosi funii, dar va trebui să foloseşti
şi alte avantaje mecanice.
Dar dacă civilizaţiile antice nu aveau
echipamente mecanice moderne, cum au mutat şi ridicat
blocuri de mega-tone?
Unii cred că au căpătat avantaje tehnice
de la vizitatorii extratereştri.
Trebuie să te întrebi de ce ar fi încercat
şi făcut ceva ce pare atât de incredibil de dificil?
Răaspunsul la intrebarea "de ce" ar fi făcut-o trebuie să fie că,
cumva, nu le era chiar atât de dificil pentru ei.
Era uşor.
Există o descriere foarte concisă a modului în care
aceste blocuri masive de piatră erau transportate de la carieră
până la şantier.
Maeştrii constructori aveau capacitatea de a pune o substanţă
albă cu aspect de hârtie pe blocurile de piatră
pe care apoi le încălecau şi practic le împingeau
şi acestea se mişcau câte 2 merti ca prin minune.
Cum se mişca acel lucru, prin magie?
Nu, s-a folosit tehnologia.
Aceasta e parte din soluţie.
Ca să muţi intr-adevăr cantităti uriaşe de pietre in acest fel
ar fi trebuit să leviteze sau cumva
să nu mai aibă greutate şi apoi să fie mutate prin aer cu un fel
de aparat manual ca un soi
de sabie cu laser.
Metodele oamenilor antici de a muta blocuri mari de piatră
sunt doar un mister.
Un alt mister învăluie tehnicile meşterilor lor pietrari.
Cum au cioplit civilizaţiile preistorice modele
atât de încâlcite in granitul masiv?
Palm Springs, California.
Meşterul pietrar şi sculptorul Roger Hopkins foloseşte o serie
de unelte avansate pentru a tăia si a da formă pietrelor masive.
Scule puternice cum ar fi discurile şi firele diamantate
îi permit să realizeze opere de artă din blocuri de granit
uriaşe, procurate de la o carieră din apropiere.
Totuşi, chiar cu aceste unelte high-tech, Hopkins nu poate reproduce
ceea ce civilizaţiile antice au realizat cu mii de ani în urmă.
Ar putea aceste metode inginereşti avansate să fie dovada că
oamenii au primit ajutor de la fiinţe extraterestre?
Precizia unor lucrări pe care le-am văzut,
este cu totul incredibilă.
E posibil să faci asta cu mâna, dar ar dura incredibil
de mult timp.
In plus, ţi-ar lua ani întregi de experienţă să fii în stare
să porneşti.
După părerea mea, cele mai tangibile dovezi existente
cu privire la posibila tehnologie extraterestră apar atunci când
te uiţi la tehnicile antice de tăierea pietrei.
Deoarece, în unele cazuri, nici chiar noi nu am putea
astăzi să reproducem ceea ce strămoşii nostri pretind că
au realizat cu măiestria cioplirii pietrei.
Puma Punku este un mare complex templier locat pe un
podiş înalt din Bolivia.
Izvoarele arheologice datează acest sit in jurul anului
200 ÎHr.
Oamenii ce au trăit aici, nu cunoşteau nici limbajul scris,
şi nici roata, totuşi au construit cumva una dintre cele
mai complexe structuri.
Teoreticienii extratereştrilor antici au văzut în Puma Punku
o dovadă clară a influenţei extraterestre.
Ruinele găsite la Puma Punku sunt
pur şi simplu extraordinare.
Puma Punku sfidează logica.
Interesul pentru Puma Punku nu e doar datorită pietrelor sortate
idividual perfect ci şi pentru că
pietrele sunt realizate într-un astfel de design măreţ încât
ar necesita concepte matematice cu mult dincolo de orice
folosim noi acum.
Totuşi cumva în trecut, cineva a făcut asta pentru un scop
specific, şi într-un fel chiar programele de calculator
de astăzi ar spune "cum e posibil aşa ceva"?
In podişurile din Bolivia, Puma Punku unele dintre
aceste blocuri de piatră cântăresc peste 40-50 de tone fiecare.
Ce poţi să ne spui despre asta?
de bine reglate pentru acum 5,000 de ani.
Vreau să spun că e aproape incredibil.
Dar tăieturile realizate aici
sunt foarte impresionante.
Şi o parte dintre tăieturile din interior- vezi,cum e aici, toate
aceste incizii din interior- foarte greu de făcut.
Vreau să spun că ar fi dificil pentru noi cu toate echipamentele
să obtii o astfel de precizie.
Să vorbim puţin despre nişele din interior.
Au, mi-era frică că vrei să impingi aşa ceva
către mine.
Este o piesă a naibii de reuşită.
Vreau să spun că, dacă ar trebui să facem aşa ceva astăzi,
am folosi - ce avem aici, aceste masini CNC comandate de computer
care au muchii diamantate.
Şi ai un program pe care, ştii cum e, computerul îl urmează.
Chiar şi atunci, s-ar putea să nu iasă atât de perfect.
Pentru că, chiar dacă poţi spune asta,
evident, piesa se poate sparge... Mm-hmm.
Nicăieri nu vezi vreo imperfecţiune.
E ca şi cum... Şi apropo, aici,dacă treci cu
degetul peste aceste muchii, şi apeşi un pic cu degetul,
poţi să te tai.
Atât de ascuţite sunt muchiile.
Dar unde ar fi putut oamenii antici să dezvolte
o astfel de tehnologie?
E intr-adevăr posibil ca vizitatorii extratereştri
să fi oferit diferite metode şi unelte pentru construcţie?
Când am văzut aceste blocuri nu m-am gândit cu adevărat
că acestea erau tăiate.
Primul lucru care mi-a venit în minte a fost că seamănă
foarte bine cu sistemul de construc- tie al lui Frank Lloyd Wright
pe care l-a folosit la casa lui din California
la inceputul anilor 1920.
Ce a făcut el a fost să facă beton şi să îl toarne in cofraje.
Sunt o serie de vechi legende incaşe ce sugerează
că ei aveau abilitatea de a inmuia piatra.
La Sacsayhuaman, de exemplu, găsim aceste blocuri uriaşe
de piatră, pereţi uriaşi de piatră, ce arată ca şi cum stâncile au
fost topite, aşezate la locul lor,şi apoi întarite
din nou.
Câteva sute de mile la nord de Puma Punku,
Machu Picchu sălăşluieşte deasupra Anzilor Peruvieni.
Construită de incaşi în seco- lul 15, această citadelă a
fost brusc părăsită cam 100 de ani mai târziu.
La fel ca Puma Punku, Machu Picchu are deasemeni semne de inginerie
avansată şi posibil, pietre turnate.
Nu mă pot abţine sa mă gândesc că cine s-a aflat în spatele
acestei gândiri, a procest totul de la început până la sfârşit.
Nu au exploatat piatra din carieră ca apoi să decidă
"cum naiba o să transportăm noi asta?"
Au ştiut de la început până la sfârşit ce trebuia făcut
cu oricare ar fi fost tehnica şi tehnologia pe care urma
s-o folosească, deci n-a fost mare scofală.
In industria de azi, e un fel de zicală:
"Fă-o simplu şi stupid."
Pe baza experienţei sale, Mike Dunn crede
că cel mai simplu mod de a cons- trui zidurile de la Machu Picchu
ar fi fost să transporţi mici pietre la şantier, apoi
să le topeşti, şi să torni în tip- are exact forma şi mărimea dorită.
Asta ar rezolva o mulţime de dificultăţi
apărute la construirea acestor pereţi.
Mai întâi sunt formele, toate de aceeaşi mărime, fiecare formă.
Deci ai garanţia că se vor imbina între ele faţă de varianta
în care ar fi fost tăiate de diferiţi meşteri pietrari.
Topind pietrele, şi apoi turnându-le in tipar
ar necesita o incredibila canti- tate de căldură doar pentru a obţine
bucăţi de piatră.
Am un suflai pentru piatră pe care-l folosesc la modelarea granitului.
Şi, vreau să spun, că generează o temperatură de peste
3,000 de grade.
3,000 de grade... e mult.
Când privim în urmă la strămoşi, şi vedem
tehnologii pe care nu le puteau cunoaşte, există doar două
posibilităţi: ori Dumnezeu a făcut-o- ceea ce chiar
nu credem că s-a întâmplat- ori vreo civilizaţie high-tech
de pe altă planetă a venit şi le-a arătat cum să facă, apoi
şi-au luat materialele şi unel- tele înapoi şi au plecat acasă.
Ideea de fond este că niciunul dintre aceste
monumente antice nu a fost construit sau fabricat
de către extraterestri.
Am fost noi, oamenii cei ce le-au construit, cu tehnologie extraterestră.
E în intregime posibil să fi avut loc vizite,
ei ne-au arătat moduri în care să facem lucruri, şi apoi
ei au vrut să lase un fel de semne.
Vreau să spun că, dacă vrei să laşi o urmă permanentă, singurul
loc în care poţi s-o faci este in piatră.
Dar dacă fiinţe avansate de pe altă planetă
şi-au adus într-adevăr tehno- logia pe Pământ, puteau
astronauţii antici să fi lăsat vreo unealtă in urmă?
Metodele folosite la construirea
uriaşelpr structuri megalitice cum e Puma Punku
şi a piramidelor din Egipt, rămân un mister.
Dar ce spuneţi despre uneltele folosite la construirea lor?
Unde sunt acestea?
Şi ar putea acestea să ne ofere un indiciu despre cum au fost
create aceste structuri?
O mare parte din adevărata şi misterioasa munca a anticilor a fost
făcută in vremuri când nu exista oţel, iar cuprul pe care îl aveau
era, da, îl puteau căli prin forjare la rece, dar totuşi
n-ar fi lăsat vreo urmă in pietre ca bazaltul sau granitul.
Deci ar fi trebuit să folosească, ştii tu, mult mai multe tehnici
laborioase sau aveau vreun fel de tehnologie avansată ce
mie îmi scapă, iar eu sunt in această afacere de 40 de ani.
Uneltele şi utilajele trebuie să fi fost practic potrivite
pentru sarcini ca a construi piramide, a sculpta acele statui
la un astfel de nivel de precizie...
să faci acele nişe la un nivel de precizie al timpurilor moderne
pe care îl mai întâlneşti doar în laboratoarele de inspecţie.
Şi marea întrebare: Unde sunt acele unelte?
Spre sfârşitul secolului al 19-lea, arheologul britanic
Sir Flinders Petrie a cutreierat Egiptul, căutând nu cele mai mari
obiecte, ci pe cele mai mici.
Petrie a fost absolut fascinat de realizările tehnice
ale egiptenilor, in special
ale vechilor egipteni.
A cercetat in mod constant felul în care ei făceau lucruri,
cum le dezvoltau, cum au continuat să-si aleagă uneltele
practic în mod perfect.
În mod normal ne gândim că vechii egipteni aveau
unelte simple, iar ceea ce Petrie a descoperit a fost informaţia
ce pare să contrazică această noţiune.
Acesta este un exemplu de gaură perforată.
Se pot vedea liniile foarte fine de pe aceasta.
Iti poţi da sema de tehnologia folosită pentru a o realiza.
Se poate vedea cum e o gaură perfectă aproape pe toată lungimea
dar se ţuguiază la un capăt.
Acesta este un fragment al unei bile din diorit.
Este una dintre cele mai dure substanţe, şi se observă pe
aici, pe acest fragment că e o, o urma de strunjire
ceea ce e cu adevărat interesant că au reuşit să facă o astfel de
urmă intre-un material atât de dur.
Printre toate uneltele desco- perite de Petrie, totuşi, unul
e mai deosebită decât restul.
În timp ce lucra în interiorul Marii Piramide, Petrie a dat peste
un burghiu cilindric făcut din granit.
Burghiurile cilindrice erau destul de obişnuite
la vechii egipteni.
Vreau să spun că, Petrie a găsit destul de multe.
Faptul interesant la unul dintre cele găsite in Giza era că
o piatra atât de dură era atât de atent cioplită,
şi avea o canelură făcută cu precizie.
Aşa cum vedeţi, are niste urme foarte, foarte fine pe aceasta,
practic linii, la o distanţă literal- mente de câţiva milimetri unele de altele.
Poţi vedea că merg pe toată lungimea de jur imprejur cu foarte multă acurateţe,
şi, cu greu întâlnesti asperităţi.
A fost absolut uimit de asta.
A tot revenit aici de-a lungul vieţii sale.
Teoria sa era că egiptenii trebuie să fi avut acces
la diamante sau vreun fel de pietre preţioase cu care ar fi lucrat.
Partea interesantă despre teoria lui Petrie şi cum au fost
facute aceste linii pe burghiu, a fost că nu s-a descoperit
nici un diamant în vechiul Egipt.
Deci unde erau?
Unde s-au dus?
Nu stim.
Dacă vechii egipteni nu aveau diamante
cum au fost canelurile de pe burghiul de granit realizate
cu o astfel de precizie?
A descoperit Petrie accidental o unealtă
făcută de extratereştri?
Expertul în utilaje Chris Dunn a încercat să răspundă la această
întrebare creându-si propriul burghiu din granit folosind
uneltele si tehnicile cunoscute de vechii egipteni.
Pentru a testa teoria egiptologi- lor despre modul în care
vechii egipteni găureau granitul, am luat un tub şi am fixat
o manivelă pe acesta, şi prac- tic am folosit nisip şi carbură
de siliciu, şi, după mai multe ore de forare in această
piesă de granit, în final am ajuns destul de adânc încât să-i
scot miezul afară.
Şi motivul pentru asta a fost ca să mă pot uita la suprafaţă,
nu doar la gaură, ci la miez.
Urmatorul pas a fost să folosesc un microscop industrial
high-tech şi să-i compar miezul cu o copie din latex
a celui de la Petrie Museum.
Avem sub microscop miezul pe care l-am obţinut
cu tubul din cupru şi nisip.
Aşa cum se vedeţi, pe suprafaţa miezului, striaţiile nu sunt
foarte clare.
Nu e nimic deosebit în termeni de urme de unelte
la utilizarea de nisip şi cupru.
Acum aducem copia din latex a miezului luat din Muzeul Petrie
şi vedem ceva cu totul diferit.
Striaţiile sunt foarte clare şi sunt destul de adânci.
Diferenţa e practic în detalii, şi detaliile de pe acest
artefact sunt ceea ce eu consider a fi dovada
nivelului de tehnologie pe care credem că-l
aveau vechii egipteni.
Intrigat de descoperirea sa, Chris Dunn a efectuat
şi alte experimente folosind instrumentele sale de precizie.
Aşa cum vedeţi, aceasta este o... o placă de măsură,
ăă, gradată probabil până la 2/10,000 dintr-un inch.
Asta înseamnă a 10-a parte dintr-un fir de păr de om.
Acum, am fost cu adevărat uimit când am mers în "serapeum"
şi am pus probele pe suprafaţă şi am observat că
se aflau la nivelul de toleranţă solicitat
la acest tip de măsurători.
Dacă pui o foaie de hârtie sub muchia acestei lame,
doar o bucată de hârtie, începi să observi că
a fost... ar trece lumina prin ea.
Şi astfel,precizia din interiorul nişelor de granit din
serapeum sunt, aş spune, în marja de 2/1,000 de inch,
ceea ce e incredibil deoarece o astfel de toleranţă pur şi
simplu, nu poate apărea accidental.
A fost foarte şocant.
A fost uluitor pentru mine să merg in Egipt şi, o, să intru
într-o cladire ce ar trebui să aibă 3,000 de ani şi să găsesc
aceeaşi precizie.
Am fost uimit.
Am văzut dovada cioplirii granitului în Egipt,
şi ei au făcut-o... au făcut-o cu mici cioburi de,
of... de cuarţ.
Cred că doar au zgâriat piatra
cu aşa ceva.
Asta... asta e o posibilitate, dar vreau să spun, că... că...
E a naibii de multă muncă să faci aşa ceva.
Mă refer la, vorbim despre, cineva ar trebui să dedice ani
întregi ca să poată face aşa ceva.
Dar asta e părerea mea.
Iată un tăietor de piatră din viaţa reală- tu.
O, da.
Vezi asta, şi e ca şi cum ţi-ar
ieşi fum din cap.
Hai s-o punem aşa- Dacă ar veni un client şi mi-ar
cere să fac asta, n-aş face-o pentru nici o sumă de bani
Pentru că nu am de gând să imi irosesc viaţa încercând să copii asta.
Dar monumentele din piatră tăiate cu precizie nu sunt singurul
mister de durată din Orientul Mijociu.
Inginerii experţi au analizat şi povestirile biblice
despre exodul israelienilor din Egipt.
Cum au supravieţuit 40 de ani în deşert?
Ar fi putut avea maşinării complicate cu
abilităţi extraordinare, folosite nu pentru a construi ci
pentru a supravieţui?
In Biblia Hebrew, Cartea Exodului
descrie modul în care evreii au suferit ca sclavi trăind
în Egipt.
Apoi, undeva în secolul 14 ÎHr., faraonul conducător
s-a temut de numărul lor in creştere şi a poruncit uciderea
tuturor primilor născuti evrei din Egipt.
In efortul ei de a-şi salva fiul, o mamă şi-a pus copilul
într-un coşuleţ si l-a pus pe apa Nilului.
Copilul a fost găsit de familia faraonului, care l-a numit
Moise şi l-a crescut ca pe propriul copil.
Ca adult, Moise a descoperit adevărata sa identitate şi i-a cerut
faraonului să-i elibereze pe evrei.
Când faraonul l-a respins, Moise a ajutat evreii să
evadeze din Egipt.
Istoricii cred că Moise şi poporul său, au trversat Marea Roşie
şi şi-au croit drum către desertul Sinai.
Potrivit textelor străvechi, Dumnezeu s-a mâniat pe evrei pentru
venerarea idolilor şi i-a forţat să rătăcească prin deşert fără ţintă
timp de 40 de ani inainte de a-i primi in Israel.
În tot acest timp, Biblia spune că israeliţii au supravieţuit
mâncând doar un singur fel de mâncare:
Manna.
Dar ce era manna?
O mâncare naturală oferită din abundenşă de Dumnezeu aşa
cum cred unii, sau un automat de mancare destul de avansat?
În Biblie, se explică cum au ajuns evreii
din Egipt, unde erau sclavi, la "Ţinutul Promis".
Au trebuit să traverseze deşertul Sinai.
Şi inevitabil, dat fiind că erau foarte mulţi evrei şi foarte
puţini copii, în deşert fiind, au rămas fără hrană.
Dumnezeu a apărut în acel moment şi le-a dat mana cerească.
Aceasta a luat forma unor seminţe ce cădeau zilnic din ceruri
peste deşert.
Şi apoi erau culese în ziua următoare.
Şi acestea au dat de mâncare evreilor, mai puţin Vinerea, când
venea porţie dublă deoarece Sâmbăta, fiind Sabatul
mana nu cădea.
În timp ce Biblia Evreiască nu dă o descriere clară a acestei"manna"
un alt text evreiesc antic oferă
un indiciu alternativ.
Zohar este o colecţie de comen- tarii şi interpretări
spirituale ale Torei, şi e centrul credinţei mistice
Kabbalah scrisă in secolul 13.
Zohar descrie in ceea ce se numea "Zilele Antice"
mana cerească, dar ce erau aceste Zile Antice?
Un om, un zeu sau altceva?
Textul vorbeşte despre creie- rele de mărimi diferite,
feţele de mărimi diferite ce erau conectate prin diferite tuburi
la diferite surse de lumină.
Teologii au sugerat că aceasta este o descriere a lui Dumnezeu.
Oricum, privită dintr-o perspec- tivă modernă, ceea ce
e descris în Zohar nu e neapărat o figură dumnezeiască,
ci mai degrabă un soi de maşinărie.
Intrigaţi de această informa- ţie, doi ingineri
electricieni, George Sassoon şi Rodney Dale, au folosit descrierea
anatomică din "Zilele Antice" pentru a crea ceea ce au numit
un automat de mană cerească.
Aceasta este intr-adevăr diagrama de bază a automatului de
mană construit dupa text.
De exemplu, aceasta este gura, dar de fapt este
sorbul de aer, care are ceea ce e descris ca
suflul vieţii.
Aerul trece prin acest tub, care e descris ca şi
"creierul celui străvechi", dar de fapt e cu rouă pură.
Astfel, deşi vorbim despre marea uriaşă si despre
firele de păr din barbă şi aşa mai departe, în acelaşi timp, am putut
imagina poziţia lor relativă, si specificaţiile de construire
ale acestui aparat, şi am aflat că avem ceva ce este
viabil din punct de vedere biochimic.
Aparatul absoarbe aerul umed al dimineţii şi
îl condensează în partea superioară ce arată ca
un dom din plexiglas.
De aici, ne-a condus către o cultura de alge.
Cultura de alge era tratată cu energie, cum ar fi o puternică
rază laser, pentru a grăbi creşterea.
Desigur, era nevoie de energie pentru a cultiva alge.
Şi aceasta era produsă, credem noi, într-un mic reactor
nuclear, ce producea atât căldura cât şi lumina necesară.
Automatul de mană era un aparat foarte periculos.
Suspectăm că reactorul ce alimenta aparatul a fost
transportat în "Arca Legământului".
Sunt referinţe multiple în Biblie despre faptul că
oricine se apropia de Arca Legământului şi nu stia cum
să o opereze, era lovit de moarte.
Şi uneori, oamenii, după ce se întâlneau cu Arca, incepeau sâ-şi
piardă unghiile sau părul.
Deci avem dovada unui fel de intoxicare cu radiaţii ce era
în strânsă relaţie cu Arca Legământului.
Şi astfel, Arca Legământului a adăpostit un aparat
extraterestru care le-a fost dat evreilor în timpul celor 40 de ani
de rătăcire prin deşert.
Se crede despre automatul de mană că ar fi oferit
o forma de alge-chlorella- cu mare valoare nutritivă
ca sursă de hrană.
Este totuşi o alta teorie sus- ţinută de ştiinţa modernă.
Am aflat că munca in domeniul transportului spaţial fusese
deja făcută, unde alga verde -chlorella- era crescută
în rezervoare şi oferită oameni- lor ce trăiau în medii închise
pentru a-i ţine în viaţă.
Studii realizate de NASA în anii 1960 şi
1970 au stabilit că viaţa oamenilor poate fi menţinută pentru
perioade extinse de timp prin consumarea doar a algei chlorella
şi nimic altceva.
Dacă e posibil ca astronauţii să supravieţuiască cu alge, ar fi
posibil ca şi evreii să fi făcut la fel?
Automatul de mană era un utilaj sensibil.
Trebuia să fie curăţat.
Odată pe săptămână era ziua de curăţenie, când aparatul
nu producea hrană, iar tribul nu se mişca din loc.
Deci sabatul, sâmbăta, ar fi putut deriva dintr-o necesitate.
O teorie pe care cineva ar putea-o enunţa este desigur,
că maşina, deşi ei ştiau cum s-o întreţină şi să o facă
să producă manna, ceea ce au şi facut,
de la o vreme nu a mai funcţionat.
Iată de ce ei au ieşit din deşert.
Dar dacă supravieţuirea evreilor a depins de
automatul de mană, de unde l-au procurat?
Unii cred că l-au furat de la egipteni înainte
de exod.
Alţii presupun că li l-au dat extraterştri ca un
gest umanitar pentru a împiedica moartea lor prin înfometare în deşert.
În orice caz, răspunsul, la fel ca şi Arca Legământului, pare a
se fi pierdut în istorie.
Astăzi, oamenii de ştiinţă, au descoprit cu succes, o metodă
de producere a unei substanţe bogate în proteine pe seama energiei
solare, vapori de apă şi alga chlorella.
Ar putea aceasta fi o replică a tehnologiei extraterestre
veche de mii de ani?
Practic au construit un aparat, un aparat pe bază de cultură
de alge ce produce un fel de superhrană.
Şi putem găsi un tip similar de tehnologie descris
în Zohar.
Se repetă istoria?
- Iată una bună: - De unde a apărut
aparatul?
Şi presupun că sunt două răspunsuri la asta.
Ori a fost construit pe Pământ, teorie la care nu aş
prea subscrie.
Celălalt răspuns este, bine- înţeles că ar fi putut veni de pe
undeva de prin spaţiu
ceea ce e chiar un mare efort de imaginaţie, dar cu siguranţă
partea cea mai interesantă e că produce hrana ca cea folosită
pe navele noastre spaţiale.
Dacă lumea antică avea automate de mană,
mega fierăstraie uriaşe şi aparate de zbor sofisticate, care
era sursa de energie pentru toate aceste tehnologii?
Răspunsul s-ar putea ascunde sub nasul nostru.
Dintre toate structurile antice locate în jurul lumii
probabil niciuna nu e mai miste- rioasă si mai de durată ca
Marea Piramidă de la Giza.
Cu o înalţime de 141 de metri, Marea Piramidă a rămas
cea mai înaltă structură din lume până la finalizarea
Turnului Eiffel în 1889.
Dar în timp ce alte piramide şi templuri au pereţii plini
de hieroglife ce descriu scopul lor, Marea
Piramida nu are nici măcar un singur marcaj.
Care îi era rolul?
De ce a fost construită?
Şi ce secrete rămân ascunse înăuntru?
Nimeni n-a fost în stare să explice designul interior
al acestei piramide.
Pur şi simplu nu are sens, potrivit logicii noastre.
Sunt tuneluri înguste unde trebuie să te ghemuieşti.
Ajungi în galerii grandioase ce au 9 metri înălţime.
Sunt camere făcute din granit, iar granitul nu provine
din parte locului.
Trebuie să aduci granitul cu barjele 600 de mile pe apă.
Este un sit anonim.
Nici măcar o inscripţie.
Nici măcar o hieroglifă.
Nimic.
E doar acolo.
Unii oameni au presupus că era un templu şi o
cameră de iniţiere, unde oamenii intrau în camera
regelui si deveneau iluminaţi.
Există relatări anecdotice despre oameni care au fost înăuntrul
piramidei şi au ieşit afară tremurând
deoarece era bântuită.
Egiptologii cred că piramidele au fost
construite pentru a ingropa faraonii decedaţi.
Problema acestui punct de vedere acceptat este faptul că
niciun corp de faraon decedat nu a fost găasit în interiorul vreunei
piramide, nici chiar când piramidele au fost complet sigilate, de pildă
niciun jefuitor de morminte nu a putut intra.
Egiptologii mai spun că erau pentru a ascunde mumiile.
Ei bine, atunce de ce să-i faci reclama?
Vreau să spun că, nu e nimic mai vizibil cale de mile, decât piramidele.
Şi până astăzi, te-ai fi gândit, în epoca modernă,
cu toate cunoştinţele de care dis- punem, ar trebui să fim în stare
să explicăm această piramidă.
Nu o putem explica.
Inginerul expert Christopher Dunn s-a aflat
într-o continuă căutare pentru descifrarea secretelor Marii
Piramide din anii 1970.
Potrivit lui, sunt o serie de indicii specifice in arhitectura
şi construcţia acestui mega- monument ce pot arăta
cu exctitate de ce a fost construită.
Când priveşti Marea piramidă, şi cultura
care a construit-o, sunt uimitori, ingineri uimitori.
De fapt, o mulţime de ingineri au spus că nu am putea construi
Marea Piramidă astăzi.
Şi se presupune că a fost construită acum 4,500 de ani.
Şi a fost construită cu precizia unei maşini.
Când am început să fac cerce- tări şi să examinez
Marea Piramidă prin prisma funcţionalităţii, mm, a fost
construită ca o maşină.
Probabil a funcţionat ca o maşină.
Designul interior al Marii Piramide
prezintă 4 conducte(tuneluri) de aer înclinate ce vin dinspre
camera regelui şi camera inferioară a reginei.
Ca şi piramida însăşi, prezenţa şi scopul lor
nu e uşor de explicat.
Dificultatea construirii acestor conducte este incredibilă.
E un pic ca şi construirea unui coş de fum înclinat ce traversează o casă.
Vreau să spun, ca inginer constructor, e un coşmar.
În 2002, o echipa de ingineri şi egiptologi
au trimis un mic robot prin unul dintre tuneluri conectat
la camera reginei.
După 65 de metri, un perete de piatră i-a blocat calea.
Apoi, au facut o gaură prin perete.
mergând in continuare prin tunel.
De la descoperirea uşii, am adus fiecare
universitate, arheolog, antropolog, inginer la care te
poţi gândi- nimeni nu a fost în stare să explice scopul
acestor tuneluri.
Dar au fost deschise, vreodată aceste tuneluri?
Şi dacă au fost, la ce ar fi putut folosi?
Primii exploratori ce au pătruns in camera reginei
au observat că pereţii erau acoperiţi cu un
strat de sare.
Asta s-a mulat într-un fel pe teoria dezvoltată de mine.
Dădeau drumul la o soluţie diluată de acid clorhidric pe un
tunel şi la zinc hidratat pe un alt tunel şi când
acestea se combinau în camera reginei, obţineau hidrogen.
Hidrogen.
Este una dintre cele mai puternice surse de energie din univers.
La mijlocul secololui 19, hidro- genul gazos a fost cel care
a ridicat primele aeronave ale omenirii, numite zeppelinuri,
în aer.
Astăzi, este folosit ca şi carburant pentru lansarea rachetelor in spaţiu.
Şi dacă, cu mii de ani în urmă, Marea Piramidă producea
de fapt hidrogen, asta ar face-o una dintre cele mai vechi
fabrici de energie cunoscute de către om.
Teoria fabricii de energie de la Giza se bazează, în esenţă pe
extragerea energiei Pământului prin Marea piramidă,
şi convertirea acesteia in microunde de energie.
Deci substanţele veneau practic prin tuneluri in camera
reginei, şi apoi se amestecau şi se combinau şi obţineau
hidrogen.
Apoi, hidrogenul fiind mai uşor decât aerul plutea către
toate camerele superioare.
Energia Pământului vibra, apoi, întreaga piramidă.
Vibraţiile erau captate în Marea Galerie.
Astfel am presupus că Marea Galerie era o sală de rezonanţă şi acolo
sunt 27 de perechi de canale ce practic urcă pe toată lungimea
galerieie şi rezonatoarele erau montate
acolo vertical.
Teoria lui Christopher Dunn spune că, cu galeriile de
rezonanţă, piramida lansa microunde în
exterior printr-unul dintre tuneluri, şi această fabrică de energie, odată
pornită, ar fi funcţionat ani, zeci de ani, chiar sute de ani
fără să se opreasă şi creând aceste microunde.
Şi aceasta ar fi fost energie utilizabilă ce putea fi captată.
Acum putem presupune unde se ducea energia de aici.
Putea fi colectată în imediata vecinătate sau putea
fi lăsată să călătorească prin spaţiu.
Nu ştim.
Acesta e misterul.
Dar dacă Marea Piramidă era de fapt o fabrică de energie,
era aceasta unică, sau era o parte dintr-o
reţea mai mare?
Dar există indicii care ar putea să ne spună pentru ce
era folosită toată această energie?
Probabil că cel mai influent inventator al secolului 20
a fost un sârb-american pe nume Nikola Tesla.
Brevetele sale despre curentul alternativ si
distribuţia acestuia au ajutat la apariţia industriei
electricităţii.
Şi-a adus deasemeni contribuţia la robotică, radar, şi
informatică.
Dar în timp ce Tesla a realizat multe descoperiri ştiinţifice,
o idee ce s-a pierdut a fost încercarea lui de a crea
o reţea electrică fără fir.
Planul lui Tesla era să instaleze aceste turnuri in SUA
şi în toată lumea.
Şi acestea ar fi transmis electrici- tate, ca o staţie de emisie TV.
În loc să intinzi cabluri electrice peste tot,
trebuie doar să transmiţi energia prin aer
sau prin pământ.
Au avut loc o serie de demonstra- ţii ale acestui aparat de
transmitere a energieie fără cablu in timpul vieţii lui Tesla.
Deci, ştim că aparatul a funcţionat.
Se pare că folosea conductivitatea pământului sau
a aerului pentru a transporta curentul electric.
Practic, dacă aplici o tensiune suficient de mare în aer,
vei obţine un arc electric prin aer.
Vreau să spun, vezi asta mereu în tubul fluorescent.
În pământ este apa, minerale, sare ce pot transporta ioni
şi astfel, poţi transporta curent electric.
Dar în timp ce turnul de electri- citate al lui Tesla s-a dovedit
popular în teorie, proiectul s-a sfârşit din motive financiare.
Dar e posibil ca ideea de electri- citate fără fir a lui Tesla
să fie o redescoperire a unei tehnologii antice?
Cred că ce-a făcut Tesla a fost să incerce
să recreeze ceea ce fusese un sistem antic de energie ce fusese
folosit în întreaga lume, şi modul în care au făcut asta, a
fost prin intermediul obeliscurilor.
Obeliscurile sunt turnuri de granit monolitice -o piesă masivă
de cristal, care erau tăiate
la mărimi speciale şi acordate ca nişte antene.
Ar fi putut aceste turnuri de transmisie antice să fi
trimis electricitate în atmosferă?
Şi dacă e aşa, cum era generată aceată electricitate?
Fiecare dintre aceste obeliscuri ar fi necesitat o
centrală de producere a energiei similară cu cele
din zilele noastre.
Electricitatea este creată în câmpuri magnetice rotative.
Deci câmpurile magnetice rotative, generează curent alternativ.
Prima centrală electrică a fost construită de Nikola Tesla
la Cascada Niagara.
Ai nevoie de un fel de energie care să rotească
câmpurile magnetice, în cazul de faţă fiind apa curgătoare.
Deci fiecare obelisc ar fi trebuit să fi avut o centrală electrică
similară cu cea de la Cascada Niagara.
Se generează energie, dar obeliscul este cel care transmite
energia în atmosferă, facând-o utilizabilă.
Şi asta este similară cu teoria lui Christopher Dunn
despre centrala electrică de la Giza deoarece el crede că Marea Piramidă
trimitea, de fapt un fascicul de microunde la un satelit
aflat pe orbită în jurul planetei.
Apoi, acest satelit ar fi putut capta microundele şi
le-ar fi putut transmite din nou, teoretic către alte
locaţii de pe Pământ, cum ar fi, să zicem o insulă izolată
ca Insula Paştelui sau ceva în genul ăsta.
Din unele descrieri ale apara- telor de zbor antice
este posibil ca unele fascicule energetice
să fi fost folosite.
Şi de fapt, pentru toate schemele pe care le vizualizezi,
ar avea sens deoarece poţi amplasa
centrala de fascicule energetice pe o navă-mamă pe orbită.
Apoi transmiţi fasciculul de energie către vehicul, unde,
aceasta e captată si transformată în putere de propulsie.
Are sens deoarece scoţi sistemul de energie
de pe vehicul şi îl amplasezi
la distanţă.
Electricitate... scule electrice... mega-utilaje...
Şi abilitatea de a explora cerurile...
Au fost aceste tehnologii disponibile doar pentru ultimele
câteva secole?
Sau sunt de origine antică, doar că au fost recent redescoperite?
Erau urmaşii noştri capabili de astfel de realizări incredibile?
Ori ar fi putut veni dintr-o altă sursă una mult mai
de departe de această lume?
Civilizaţiile erau cu mult mai avansate decât
îi considerăm noi, literalmente, la fel de avansaţi cum suntem noi azi.
In opinia mea, ar trebui să-i luăm în serios
pur şi simplu datorită proporţiei lucrărilor.
Avem de-a face cu monumente ce au necesitat, probabil un secol
pentru a fi construite.
Chiar şi astăzi, avem dificultăţi în a lua în calcul un astfel de proiect.
Îţi face mintea să şovăie.
Şi chiar, să te uiţi la acele artefacte şi să te întorci în
timp şi să spui" cum au facut asta?"
Într-un fel crăpăm un pic capacul şi ne uităm înăuntru
în incercarea de a afla ce s-a întâmplat în istoria noastră.
Este o întrebare ştiinţifică.
Şi trebuie să te întrebi în mod constant.
Şi răspunsul la întrebarea dacă am fost vizitati de extratereştri
în trecut, e un potenţial DA.
Există un foarte clar motiv pentru care toate aceste
lucruri au fost construite din piatră:
Pentru posteritate.
Ca să reziste.
Pentru ca o generaţie următoare să trebuiască să se impiedice
de aceste monumente.
Noi suntem societatea care poate privi aceste monumente antice
şi în final să-şi dea seama că toate aceste lucruri au fost construite ca
un mesaj că trecutul nostru este cu mult diferit de ceea ce
ni se predă la scoală.
Traducerea: Costin Stirbu
Sincronizare: DISTEL SUBS.ro TEAM (c) www.subs.ro