Pentru a viziona mai multe documentare traduse, de acest fel,
vizitati blogul IESIREA DIN MATRIX www.fymaaa.blogspot.com
Rapoarte ale apariţiilor OZN vin din toate colţurile lumii.
Am fost dus la bordul unei nave spaţiale de circa 65 m în diametru
în deşertul Mojave şi mi s-a administrat... Am văzut două lumini...
foarte puternice undeva în aer.
Cei mai mulţi cred că aceste întâlniri cu extratereştri
sunt un fenomen modern, când de fapt ele au fost raportate
de mii de ani.
Michael Cremo: Practic orice civilizaţie umană
a fost în contact cu fiinţe extraterestre.
În India, Israel.
Mayaşii şi Aztecii.
Ideea că au existat unul sau mai multe grupuri non-umane
care ne-au îndrumat, este reală.
Milioane de oameni din lume cred
că am fost vizitaţi de fiinţe extraterestre în trecut.
Şi dacă este adevărat?
Oare au ajutat anticii extratereştri la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă e aşa, de unde au venit?
Şi cine au fost oare, vizitatorii?
Traducerea: Marian Matei
Episodul 2 V I Z I T A T O R I I
Roswell, New Mexico.
Acest oraş adormit, din sud-vestul Statelor Unite, era cunoscut cândva
doar pentru marea sa bază militară aeriană.
Dar asta s-a schimbat în 1947, când un fermier local a raportat
prăbuşirea unei nave spaţiale pe proprietatea sa.
Câteva săptămâni mai târziu, Armata SUA
a emis un comunicat de presă care confirma existenţa
unei nave extraterestre.
A doua zi, armata şi-a schimbat povestea şi a anunţat
că ceea ce găsiseră era doar un balon meteo.
Aceste rapoarte contradictorii au provocat unde de şoc în întreaga lume,
şi numele "Roswell" a intrat în vocabularul mondial
ca o legătură eternă între vizitele extraterestre şi misterele adânci.
Speculaţiile privind motivele muşamalizării
prăbuşirii de la Roswell sunt complexe.
Unii spun că o astfel de informaţie
ne-ar fi dat lumea peste cap.
Aproape oricine a auzit
despre aşa-zisul eveniment de la Roswell şi una dintre
implicaţiile reale ale dezvăluirilor ar fi că cele mai scumpe mituri
privind originea rasei umane, istoria
şi arheologia noastră, s-ar face bucăţi.
Ceva s-a întâmplat la Roswell, New Mexico
cu mult timp în urmă.
Oamenii vor adevărul.
Cred că există ceva în însăşi fiinţa umană
care este însetată de cunoştinţe
ce ne-ar furniza răspunsul la întrebările privind propria noastră existenţă.
Astăzi, sondajele publice de opinie arată
că mai mult de jumătate din populaţia lumii crede, fie că extratereştrii ne-au vizitat
în trecut sau că o fac încă.
Dar ce anume face atât de multă lume, să creadă?
Chiar cred că privitul în sus are sens.
Universul e mare.
Sunt lucruri undeva acolo pe care noi nu le înţelegem.
Există probabil viaţă inteligentă undeva.
Oamenii au tendinţa să uite că se află pe o planetă
de 4,5 miliarde de ani vechime.
Raportarea civilizaţiei noastre la o aşa scală temporală...
vreau să spun, că dacă pocnesc din degete nu voi fi suficient de rapid
pentru a arăta că atât timp a durat civilizaţia noastră.
Şi credinţa că am fost singurii în această vastă perioadă de timp
din punctul meu de vedere, este absurd.
Galaxia noastră, Calea Lactee, are peste 100 de miliarde de stele.
Şi în universul nostru, credem că sunt peste 100 de miliarde de galaxii.
Atunci, dacă fiecare stea are o planetă cu viaţă inteligentă,
cât de multe civilizaţii extraterestre am avea?
Ne considerăm ca apogeul creaţiei sau culmea evoluţiei,
ne privim pe noi înşine ca pe cei mai mari, cei mai minunaţi.
Noi spunem, cât de incredibili şi unici suntem în întreg universul.
Am uitat să fim modeşti.
Fiecare pas pe care-l facem ne transformă în ceva din ce în ce mai puţin special.
Obişnuiam să ne credem centrul universului,
ca oameni, când ne-am dat seama, "Ei bine nu e chiar adevărat"
şi...suntem în centrul galaxiei...
ei, mă rog, suntem la două treimi
din lungimea unui braţ spiralat.
Apoi, cel puţin soarele nostru este... hmm, nu este.
De fapt soarele este în centru şi Terra se învârte în jurul lui.
Deci, Pământul nu este nici măcar centrul acestui sistem, şi...
Deci cu cât aflăm mai multe, cu atât, vă daţi seama...
Avem cunoştinţe modeste.
Când omul a aterizat prima dată pe Lună,
perspectiva noastră asupra universului s-a schimbat definitiv.
Houston... Vulturul a aselenizat.
Noi extratereştrii care s-a întâmplat să...
coborâm pe scară, în 20 Iulie 1969 - noi extratereştrii...
făceam desigur parte dintr-o rasă magnifică.
Nu cred că oamenii pricep câtă energie este necesară
să mergi de la o stea la alta.
Acest eveniment istoric a născut întrebarea, dacă oamenii
pot naviga cu succes prin spaţiu şi explora alte lumi,
de ce nu ar fi putut fiinţe din alte părţi ale universului
sa fi făcut la fel?
Şi poate că ei au fost deja pe Pământ acum sute,
sau poate mii de ani în urmă?
Cred că trecutul omenirii este mult mai fantastic
decât credem noi.
Am ajuns la ideea că poate extratereştrii
au fost pe această planetă.
Cahuachi, Peru.
Acum 2.000 de ani această aşezare străveche a fost
capitala religioasă şi culturală a populaţiei Nazca.
Dar, cândva în jurul anului 500 e.n., Nazca au dispărut misterios,
plecând din Cahuachi, pentru a intra în declin.
1.400 years later, în 1910, antropologistul Ales Hrdlicka
a venit la Cahuachi pentru a studia antica civilizaţie Nazca.
În timpul unei săpături, el a dezgropat unul dintre
cele mai surprinzătoare şi mai şocante artefacte pe care le văzuse vreodată.
Este vorba de cranii enorme, alungite.
De unde au venit?
Cum au ajuns acolo?
Şi erau ele umane?
În Peru putem găsi aceste cranii ciudate, alungite.
Şi ele arată ciudat.
Vreau să spun că aceste fiinţe arată ca extratereştrii.
Cineva poate spune... ok, extratereştri.
Dar un alt aspect pe care trebuie să-l luăm în considerare
este că acest gen de deformare cranială, prin alungire, este o practică
cunoscută multor lumi străvechi.
În 1870, procesul de deformare cranială
fusese descris pe larg de un botanist şi explorator german
numit Georg Schweinfurth.
În timp ce făcea explorări în Congo, el a venit în contact
cu un trib numit Mangbetu.
Ei practicau în mod obişnuit un ritual de bandajare craniană
care le permitea să altereze fizic forma craniilor umane.
Ei luau cranii de copii
pe care le comprimau şi le bandajau.
Forţau astfel alungirea craniului.
În multe cazuri, îi dublau mărimea.
O mare întrebare este, de ce făceau asta?
Era poate o modalitate de a distinge elita, poate,
de oamenii obişnuiţi.
Poate era o formă de stratificare socială.
O altă explicaţie posibilă, este că reprezenta o modalitate
de reprezentare fizică şi poate încercau astfel să atingă
nivele înalte de conştiinţă
sau abilităţi mentale deosebite.
În opinia mea, făceau asta
pentru a-i imita pe zei.
Şi acei zei erau fiinţe materiale, fiindcă dacă ar fi fost
doar fiinţe imaginare pentru strămoşii noştri
nu cred că aceasta i-ar fi motivat îndeajuns
încât să-şi expună copiii unui astfel de ritual, pentru a obţine
acest gen de înfăţişare.
Şi, după părerea mea, aceşti oameni au apreciat eronat
călători spaţiali în carne şi oase.
Unii oamenii au sugerat că extratereştrii aveau cranii alungite
şi se pare că popoarele antice au imitat
aspectul acelor cranii.
Conform vechii zicale, că imitaţia este cea mai sinceră formă de măgulire.
Deşi au existat multe încercări
de a descrie aspectul posibil al extratereştrilor,
una, în special, a ajuns să domine percepţia publică.
Implică, de asemenea, prezenţa unor cranii alungite şi este asociată
unei rase extraterestre pe care mulţi îi numesc: "cei gri".
Vorbind despre entităţi, o descriere comună
a celor numiţi "cei gri" - fiinţe de 1 sau 1,2 m înălţime,
cu aspect umanoid, dar fusiformi,
având capete disproporţionat de mari şi ochi negri, uriaşi şi migdalaţi.
Dar ar fi oare cineva dintr-o societate primitivă
dispus să reproducă acest aspect şi să-şi deformeze craniul?
Unii arheologi au opinii diferite.
Ei indică o modalitate de autoexprimare artistică,
ca explicaţie a acestor obiceiuri.
Există mulţi oameni care fie idolatrizează corpul
şi-l folosesc ca formă de exprimare artistică, fie prin tatuare,
fie prin anume piercing-uri, sau triburi care-şi pun obiecte în urechi sau în buze,
încercând să mărească anumite zone ale corpului.
În anumite societăţi, există practica bandajării unor anumite zone ale corpului:
picioare, capete, încercând să le imprime anumite forme,
şi asta se face din cine ştie ce motive.
Noi ştim că nu este o practică tocmai sănătoasă,
dar asta nu împiedică oamenii s-o facă.
Oamenii au încercat dintotdeauna să-şi modifice corpul
pentru a-i imprima un anume aspect.
Oricare ar fi explicaţia acestor ritualuri,
nu le întâlnim doar în Peru şi Congo.
Deformarea craniilor este un fenomen global.
Ce este cu adevărat straniu, este răspândirea acestui obicei
în toată lumea şi este ceva ce arheologii nu pot explica cu uşurinţă,
deoarece popoare din insule îndepărtate,
sau din America de Sud sau Malta sau Africa, au început simultan
şi independent să practice această deformare craniană
ceea ce pare incredibil.
Vreau să spun că aceasta este o practică învăţată,
ceva ce le-a fost explicat.
Se pare că avem asemănări de principiu, ca şi cum
ar fi existat o civilizaţie sau cel puţin un anume tip de cultură
care a influenţat oamenii, peste tot în lume.
Mi se pare tot mai greu de crezut
ce am fost învăţat în şcoală - că toate aceste culturi diferite
au ajuns numai prin coincidenţă la aceleaşi concepte
independent de ceilalţi.
Este oare posibil ca societăţi diferite din jurul lumii
să fi fost influenţate de evenimente similare?
Imitau ei oare fiinţe reale
ce sosiseră de pe alte planete?
Unele dintre cele mai fascinante imagini de cranii alungite
pot fi găsite în Egiptul antic în descrierea unuia
dintre cei mai controversaţi faraoni.
Oare şi el imita aspectul extratereştrilor?
Sau există o explicaţie şi mai scandaloasă?
Să fi fost oare unul dintre ei?
E G I P T
Cu mult înainte ca anticii egipteni să fi construit piramidele
sau măcar să se fi stabilit de-a lungul fluviului Nil,
se vorbea de o epocă numită Tep Zepi, sau începuturile timpului.
Potrivit legendelor, în perioada Tep Zepi, zeii au coborît
pe Pământ din stele în nave zburătoare
şi au transformat mâlul şi apa într-un nou regat.
Cuvantul "zeu",
în limba veche egipteană, este "netyro".
Înseamnă - o fiinţă venită din cosmos.
Erau foarte fermi în privinţa faptului
că zeii lor coborâseră din stele.
Ei spun că zeul Osiris, care conducea
împreună cu soţia şi sora sa, zeiţa Isis, erau zei stelari
şi-i identificau foarte precis.
Osiris a fost identificat cu constelaţia Orion.
Isis a fost identificată cu steaua Sirius
cea mai strălucitoare stea de pe firmament.
Există un fapt interesant în privinţa asta: în interiorul
constelaţiei Orion se află ceea ce a fost numită "pepiniera stelelor".
Stelele din galaxia noastră s-au născut efectiv
în acea zonă, şi este foarte ciudat că egiptenii antici
insistau că naşterea zeilor stelari a avut loc în această constelaţie.
Ei chiar cred - şi sunt foarte fermi în această privinţă -
ca zeii au origini celeste.
Ceva ce constatăm în întrega lume, în privinţa
civilizaţiilor antice, este că ei au cunoştinţe incredibile despre stele,
planete şi mişcările lor cereşti.
În medie, oamenii lumii antice aveau mult mai multe cunoştinţe
despre ce se întâmplă în ceruri, decât cei mai mulţi
oameni educaţi de azi.
În timp ce Egiptul antic devenea o mare civilizaţie,
oamenii credeau că faraonii lor erau fiii lui Osiris
şi deci erau zei în viaţă.
Lucrările de artă şi inscripţiile în piatră îi descriu ca pe oameni perfecţi,
şi în timp ce oamenii venerau multe zeităţi diferite,
faraonul era deasupra tuturor.
Această credinţă religioasă de bază a egiptenilor,
a rămas valabilă mii de ani, până când un faraon a schimbat totul.
Cine a fost acest eretic?
Numele lui era Akhenaten şi în fiecare descriere care a supravieţuit
el este figurat cu un craniu alungit.
Cine a fost?
Potrivit mitologiei egiptene şi el descindea din zeii
care sosiseră pe Terra în perioada Tep Zepi.
Dar de ce atât de mulţi, încă mai credeau că el chiar venise din stele?
În 1352 î.e.n., Akhenaten a urcat pe tron ca al X-lea faraon
a celei de-a XVIII-a dinastii.
A instituit imediat o serie de reforme religioase radicale,
inclusiv interdicţia de a adora mai mulţi zei.
Este mai degrabă ciudat că el a dorit să facă asta
într-o singură etapă, dar el a ordonat ca toată iconografia zeilor anteriori
să fie înlăturată.
A permis un singur simbol, al soarelui,
efectiv un soare cu raze curioase, ca nişte braţe, îndreptate în jos.
De ce a făcut asta?
Fiindcă potrivit scrierilor sale şi poemelor
scrise ulterior despre el, el a fost vizitat de una dintre acele fiinţe
care au coborât din ceruri, care i-a spus lui Akhenaten:
"Aceasta este calea!
Eu sunt zeul vostru!"
Acest zeu solar este cunoscut ca Aten.
Akhenaten susţinea că ar fi descendent direct al lui Aten.
Akhenaten, ca orice alt faraon, se considera
ca fiind divin.
El era zeu.
Nu numai el se credea zeu,
dar întreaga naţiune îl privea ca pe un zeu.
Deci, definiţia unui zeu era că el era descendentul
acestor fiinţe celeste.
În timpul celui de-al patrulea an ca faraon,
Akhenaten a ordonat construirea unei noi capitale.
El a numit-o Amarna şi a închinat-o soarelui.
Akhenaten îşi va petrece următorii zece ani, aici,
timp în care a impus schimbări atât în artă cât şi în cultură,
inclusiv modul în care urma să fie descris public.
În iconografia egipteană, faraonii egipteni
sunt descrişi ca nişte fiinţe de formă triunghiulară,
cu umeri largi şi puternici şi talie foarte îngustă.
Dacă ne uităm la liderii de azi vedem că majoritatea lor
nu au umeri largi şi şolduri înguste, dar era important
să fie descrişi regii egipteni în această manieră,
acesta fiind idealul de imagine a unui rege.
Cu Akhenaten s-a întâmplat exact pe dos.
El se reprezenta pe sine, probabil cum şi arăta...
mai degrabă ciudat.
El are un aspect foarte mistic.
Dacă ne uităm la statuile lui Akhenaten, de exemplu,
el arăta, literalmente, foarte ciudat.
Un gen de combinaţie, ar spune unii, între caractere feminine şi masculine,
pe lângă craniul alungit.
Schimbarea iconografiei regale de către Akhenaten,
îl arăta probabil exact cum era în realitate, cu un cap diform,
cu burtă, cu un piept plat,
cu totul opus inconografiei idealizate a artiştilor tradiţionali egipteni,
care îl reprezentau pe acest mare şi puternic faraon.
Soţia lui Akhenaten, Nefertiti, şi copiii lor
erau, de asemenea, reprezentaţi ca având cranii alungite.
Deci de ce aveau Akhenaten şi Nefertiti, cranii deformate?
Sufereau de o anomalie genetică,
sau şi le-au deformat intenţionat?
Unii consideră că ar putea fi însă altă explicaţie
în spatele aspectului lor ciudat, nepământean.
Arătau, de parcă ar fi fost diferiţi
de alte fiinţe umane.
Este posibil ca Akhenaten să fi fost
un hibrid extraterestru.
Entuziaştii teoriei extratereştrilor antici se uită la acest faraon
Akhenaten, al Egiptului, şi spun: "Priviţi acel cap alungit.
Arată ca extratereştrii gri.
Arată ca ceva ne-uman,
un fel de hibrid între om şi altceva.
Trebuie să fie dovada intervenţiei extraterestre,
a reproducerii lor folosind oameni.
Ceva în genul ăsta."
Am fost în Egipt, şi unul dintre cele mai uimitoare lucruri
privind rămăşiţele arheologice ale antichităţii egiptene,
este acest unic faraon, Akhenaten.
Vreau să spun că el are o faţă foarte îngustă şi ascuţită,
pomeţii obrajilor foarte înalţi şi un craniu foarte alungit.
Ideea, că ei ori arătau ca extratereştrii,
ori aveau poate ADN extraterestru în ei,
este una credibilă.
Akhenaten a domnit timp de 17 ani.
După domnia sa, Amarna a fost abandonată şi templele solare
au fost distruse.
Imaginile lui Akhenaten au fost desfigurate deliberat.
Egiptul antic s-a întors cu rapiditate la vechile căi,
venerând mai mulţi zei.
A fost aceasta o respingere a sistemului radical religios al lui Akhenaten,
sau o acoperire a originii sale extraterestre?
Au existat o mulţime de teorii privind motivaţia.
Una dintre cele mai extreme susţine că el avea cumva
un fel de legături extratrestre.
Dacă cineva acceptă această concluzie, atunci asta ar explica de ce a fost
efectiv eliminat de la domnie şi, spun unii, chiar omorât.
Unii egiptologi cred că Akhenaten a fost forţat
să abdice şi a fugit din Egipt,
cu un grup de supuşi loiali.
În 1907, corpul lui Akhenaten a fost descoperit
în Valea Regilor din Egipt, de un arheolog britanic numit
Edward Ayrton.
După dezgroparea rămăşiţelor mumificate ale lui Akhenaten, el a fost capabil
să confirme că, într-adevăr, craniul anticului faraon
era deformat şi alungit.
Unii savanţi argumentează că el ar fi suferit
de un fel de anomalie fizică; el suferea de o boală,
care provoca alungirea feţei şi că avea un craniu mai lung.
Cred că în cazul lui Akhenaten, ne confruntăm cu o deformare fizică,
necorectată de artiştii regali.
Ei l-au reprezentat exact cum era: cu burtă, piept plat, capul lung.
Akhenaten a fost succedat de fiul său, Tutankhamen care a devenit
cel mai renumit faraon din toate timpurile.
Când a fost descoperit mormântul lui 1922, de Howard Carter,
s-a descoperit că şi Tutankhamen avea craniul alungit.
Să fi moştenit el gene extraterestre de la tatăl său?
Astăzi, mare parte a vieţii lui Akhenaten rămâne un mister.
Să fi schimbat el întreg sistemul de credinţe al Egiptului,
fiindcă, aşa cum susţin unii, era o fiinţă celestă?
Dacă este adevărat, ar putea exista dovezi ale existenţei unor entităţi similare
venind pe Pământ?
Poate că mai multe indicii pot fi găsite la mii de km depărtare
de cealaltă parte a continentului african.
Mali, nord-vestul Africii
Într-o vale îndepărtată trăieşte poporul Dogon,
care descinde dintr-un trib nomad stabilit aici cam prin 1000 e.n.
La fel ca şi discipolii lui Akhenaten, Dogonii au fost forţaţi
să părăsească Egiptul datorită persecuţiilor religioase.
Dogonii susţin că au tradiţii antice,
şi după părerea mea ei menţin unele dintre vechile tradiţii egiptene
şi mituri, pe care le-au păstrat până în zilele noastre.
O parte din Egiptul antic e posibil să nu fi murit.
Tradiţiile s-au păstrat prin intermediul Dogonilor.
Dar care le sunt credinţele, cu exactitate?
Mitologia lor susţine că zeul cerului Amma a creat
prima fiinţă vie numită Nommo.
Legenda mai spune că imediat după creaţie,
Nommo s-a multiplicat în mai multe părţi, una dintre ele
răzvrătindu-se împotriva lui Amma.
Amma a reacţionat distrugându-l şi împrăştiindu-i cenuşa prin lume.
Potrivit miturilor Dogone, un zeu le-a dat aceste cunoştinţe.
El a coborât din cer într-un arc de foc
şi a aterizat într-o furtună.
Chiar şi azi, Dogonii au o sărbătoare
în onoarea lui Nommo şi a vizitei sale
din trecutul îndepărtat.
Cum de ştim asta?
Pentru această sărbătoare ei folosesc măşti de lemn
care datează de foarte mult timp, de la originile sărbătorii.
Măştile Dogonilor ne spun poveştile mistice,
despre strămoşii lor.
Aceasta este o statuie a creatorului.
Ei îl numesc Amma.
El îmbrăţişează universul.
În acest fel transmit ei informaţia din generaţie în generaţie,
prin poveşti, sculptate în aceste măşti.
Să fi fost Nommo o persoană reală?
Unii văd asemănării stranii între legendele Dogonilor
şi povestea misteriosului faraon Akhenaten.
Akhenaten credea că este descendentul direct al zeului solar Aten.
Nommo se spune că a fost creat de o zeitate celestă, Amma.
Să fie o coincidenţă că ambele culturi, despărţite de altfel de mii de km,
împărtăşesc poveşti mistice ale unor fiinţe venind din ceruri?
Şi atât Nommo cât şi Akhenaten sunt reprezentaţi cu cranii alungite.
Este posibil oare ca aceste legende să se bazeze pe evenimente reale?
Dogonii locuiesc pe platoul central
al regiunii Bandiagara.
Cunoştinţele lor au secole vechime, iar preoţii lor
nu le-au împărtăşit decât unor persoane anume alese.
Prin anii '20, antropologul francez Grialue
şi etnologul Dieterle au vizitat tribul
şi au fost invitaţi să le cunoască secretele.
Dar un secret s-a evidenţiat: Dogonii susţineau
că zeul lor Amma, venise dintr-o anume stea din constelaţia Sirius
acelaşi loc în care anticii egipteni
credeau că s-a născut zeul lor Osiris.
Această stea la care astronomii moderni se referă ca Sirius B,
Dogonii o numeau Po Tolo.
Dar ceea ce-i zăpăceşte pe experţi, este că steaua este atât de departe de Terra,
încât este imposibil de văzut cu ochiul liber.
Am fost foarte intrigat de acest lucru, apropo.
Adică Dogonii nu ar fi trebuit să aibă cunoştinţă despre
existenţa acestei stele.
Sirius este a doua stea apropiată de sistemul nostru solar.
Se află la 8 ani-lumină.
De fapt, nu este vizibilă nici măcar telescoapelor standard.
A fost văzută, efectiv, şi fotografiată
în anii '70.
Ştiinţa modernă a stabilit că Sirius B
chiar există.
Problema care se pune, este că Dogonii ştiau de ea,
cu mult înainte ca ştiinţa modernă, s-o afle.
Asta-i chiar ciudat.
Măsurătorile făcute de telescopul Hubble în 2003,
au confirmat că Sirius B este ceea ce se numeşte, o stea pitică albă
sau o stea parţial arsă, cu o masă extrem de mare.
Deşi este mică prin comparaţie cu Terra, se estimează că ar cântări
de opt ori mai mult decât soarele nostru.
Dar cum au obţinut Dogonii aceste cunoştinţe antice de astronomie,
care par să fie cu secole în avans faţă de ştiinţa modernă?
Misterul este, cum au transmis această poveste în timp,
peste generaţii... dacă povestea provine dintr-o vreme
anterioară celei în care astronomii au aflat, că există o stea soră a lui Sirius,
care nu poate fi văzută cu ochiul liber?
Acesta este simbolul Dogon pentru Sirius.
Când îl răsuceşti, poţi vedea o orbită în jurul stelei centrale,
marcată ca Sirius A.
Sirius B orbitează în jurul ei, deci este un sistem circular.
Acest semn este practic un model astronomic pe care
Dogonii nu l-ar fi putut inventa, fiindcă numai Sirius A este vizibilă,
iar Sirius B şi C sunt invizibile.
Cu toate acestea, orbita descrisă de ei este corectă.
O ipoteză ar fi că zeul lor, Nommo, care le-a adus aceste cunoştinţe,
ar fi putut fi o fiinţă extraterestră.
Încă de la începutul sec. XX, tribul a fost continuu studiat şi cercetat de antropologi.
Aceasta a condus mulţi istorici moderni, la concluzia că
Dogonii au aflat despre astronomie de la vestici.
Mitologia Dogonă este atât de fluidă,
încât atunci când ştiinţa confirmă ceva ce ei credeau
încă din antichitate, este posibil să fi fost o pură coincidenţă,
sau o combinaţie de variante.
E doar ceea ce ei au auzit... Fiindcă este o cultură orală,
şi fiindcă mitologia este atât de fluidă, ei au auzit ceva
spus de altcineva despre această stea în corelaţie cu alta,
şi pur si simplu au grefat-o pe propria mitologie.
Au introdus-o în propria religie.
Şi atunci când un reporter îi întreabă ulterior:
"Ce părere aveţi?", ei spun " Ei bine,
noi avem credinţa asta de un milion de ani."
Când criticii sugerează că această cunoaştere
le-a fost dată de etnologii moderni, este pur şi simplu incorect,
fiindcă noi ştim că povestea este cu sute de ani anterioară,
oricăror etnologi moderni, care au fost vreodată acolo.
Dacă s-ar fi dovedit vreodată că toate aceste informaţii
sunt corecte, inclusiv părţile care încă mai sunt studiate
de astronomi, atunci aceasta ar însemna,
că Pământul a avut vizitatori extratereştri
în vremurile preistorice.
Fie au moştenit aceste cunoştinţe şi atunci se pune întrebarea,
de unde?
De la o civilizaţie anterioară sau de la
un fel de civilizaţie extraterestră?
Sau este o coincidenţă?
Din punctul meu de vedere, nu este o coincidenţă.
Dacă poporul Dogon chiar posedă aceste avansate cunoştinţe astronomice,
se vor fi bazând legendele lor pe evenimente reale?
Anticii egipteni şi Dogonii, sunt departe de a fi singurii
care cred în zei sau fiinţe mistice venite din cer.
Există vreo explicaţie pentru mituri similare
împărtăşite de culturi antice din întreaga lume?
Şi ce ne spun acestea, despre identitatea posibilă a vizitatorilor?
Poate că răspunsul se gaseşte, nu în nordul Africii
ci aici, în stâncile şi canioanele din sud-vestul SUA.
La 30 miles sud de Gallup, New Mexico se află aşezarea pueblo a indienilor Zuni.
Adăpostită de înălţimile dezolante, acest oraş din chirpici
este căminul indienilor Zuni, unul dintre cele mai vechi triburi indigene
din America de Nord.
Au locuit în acest ţinut aproape 2.000 de ani
şi şi-au protejat secretele încă de şi mai multă vreme.
Zuni reprezintă o cultură foarte interesantă,
prin aceea, că sunt doar câteva culturi care nu au spus
restului lumii, despre cunoştinţele lor astronomice tradiţionale.
Multe dintre informaţiile de acest gen sunt foarte bine secretizate
de indieni.
Şi sunt foarte intrigat, că tocmai în această perioadă
a istoriei, am început să aflăm din ce în ce mai multe,
despre cunoştinţele lor astronomice.
Majoritatea istoriei populaţiei Zuni este săpată
în stâncile deşertului New Mexico.
Bătrânul tribului, Clifford Mahooty şi arheologul Dan Simplicio
au studiat istoria secretă a Zuni, la prima mână.
Ei au cules poveşti trecute de la o generaţie la alta,
în care este înrădăcinată credinţa că creatorii tribului
şi protectorii lui, sunt fiinţe supranaturale din ceruri.
Acest lucru este interesant.
Aş deduce că a fost creat în ultimul secol,
dar în acest desen puteţi vedea forme stelare.
Imaginile celeste sunt adeseori cuprinse în multe
din petroglifele culturii noastre.
Şi asta este una dintre cele ce descriu o stea.
Ar putea fi supernova din Nebuloasa Crabului.
Mitologia noastră, în sistemul de rugăciuni,
în protocoalele rituale, vorbeşte despre aceşti oameni
care au venit aici şi ne-au spus exact, cum să ne trăim vieţile
ca fiinţe ale poporului stelar.
Dacă asculţi multe cântece, rugăciuni sau psalmi
numai despre asta vorbesc toate.
Ele vorbesc despre spaţiu.
Ele vorbesc despre universul
din care au venit.
Aşa că le-au sculptat într-un perete de stâncă aici.
Dar scopul lor real este cumva, mult mai profund
şi mai complex de atât.
Aceste desene se crede că au fost create
în jurul anului 1200 e.n., cu toate acestea par să descrie călători spaţiali moderni,
şi vehiculele lor.
Dacă te dai puţin înapoi, poţi vedea
o altă figură aici.
Are cap.
Are ochi.
şi aici coboară ceva... Are şi nas.
Ca un nas.
Arată ca un nas, dar parcă ies flăcări...
Cred că avea legătură cu anticii
şi ei au văzut ceva.
Au descris-o cât de bine au putut.
Desigur nu este exact ce au văzut,
dar au reprezentat cât au putut de bine ce au văzut.
Toate petroglifele şi lucrurile de acest gen,
sunt supuse interpretării.
Uneori nu sunt decât siluete mâzgălite.
Dar alteori, chiar ar putea fi descrieri
şi desene ale unui fel de zeu din spaţiu,
un fel de astronaut antic.
Şi dacă întrebi în jur, indienii Zuni din pueblo,
exact asta îţi vor spune că reprezintă aceste petroglife.
Chiar Zuni înşişi se numesc oameni din spaţiu.
Acesta pare să aibă două picioare aşezate astfel.
Are un corp în formă de diamant.
Probabil ca era un cap aici, care a fost ciobit.
Ei bine, acesta arată foarte diferit faţă de oameni.
Acum se numesc uzual OZN-uri.
Dar ca Zuni, am fost învăţaţi întotdeauna că ei sunt
gardienii lumii de deasupra, ceea ce înseamnă spaţiu.
Ei erau oameni din spaţiu.
Fiinţe de origine extraterestră,
care încă mai fac parte din practicile noastre mitologice şi religioase actuale.
Ca majoritatea triburilor indiene, Zuni îi numesc
pe cei din cer, kachinas.
Potrivit poveştii genezei Zuni,
kachinas au venit din cer,
pentru a-i conduce pe Zuni pe Pământ printr-un portal special.
Sipapu - care este intrarea în a patra lume,
lumea subterană.
Şi asta arată unde se duc şi de unde vin kachinas.
Şi astfel, potrivit mitologiei,
Zuni au fost aduşi în lumea luminii - cea în care ne aflăm astăzi -
de cei pe care i-am putea considera,
fiinţe extraterestre din univers.
Anual, Zuni participă la o ceremonie,
cunoscută ca festivalul Shalako.
Îmbrăcaţi în costume tradiţionale, care-i reprezintă pe kachinas
indienii sărbătoresc venirea zeilor pe Pământ.
Aceasta este o figurină reprezentând un zeu kachina.
Iar aceşti indivizi, sunt nişte zei care coboară din cer.
Hm, ei poartă căşti ciudate.
Acesta are o cască în loc de cap, şi dacă-i priviţi
întreg corpul, arată ca şi cum ar purta
un fel de costum.
Acesta are, de asemenea, o cască şi vizor.
Pentru indienii Pueblo, precum Zuni
aceştia sunt zeii lor spaţiali, pentru care anual au ceremonii speciale.
Oamenii îşi pun aceste costume speciale şi se maschează
pentru a recrea sosirea zeilor.
Ei chiar arată ca astronauţii antici.
Dacă studiezi poezia, legendele
şi poveştile triburilor indiene din sud-vest,
ei au legenda poporului stelar.
Poporul stelar a venit pe Terra şi "a însămânţat" planeta,
şi au venit în nave zburătoare.
Dacă vorbeşti cu bătrânii, ei îţi vor spune că mulţi dintre noi
cred în existenţa extratereştrilor.
Acestea sunt tradiţii atemporale,
care au răzbătut prin secole, trecute din clan în clan,
de la o familie la alta, de la un membru de familie la altul.
Este o tradiţie orală.
Nativii americani nu cunosc cuvântul scris.
Ei cunosc doar cuvântul vorbit.
Şi cultural vorbind, cuvântul vorbit încă reprezintă o componentă semnificativă
a vieţii lor zilnice şi capacitatea de a transmite adevărul.
Îmi amintesc bunicii vorbind
despre o navă care zbura şi a aterizat forţat pe una din terasele de piatră
la răsărit de noi.
Nu aveau noţiunea de aeronavă,
aşa că, cel mai apropiat lucru
pe care-l puteau interpreta ca fiind capabil să zboare,
era o pasăre sau dansatorii noştri mascaţi, kuchina.
Noi suntem un popor foarte, foarte superstiţios.
Întotdeauna, istoria Zuni a spus ca ei au fost mereu aici,
chiar şi unde stăm acum,
dar nu pot fi văzuţi.
Se află în altă frecvenţă.
Şi acestea sunt foarte, foarte sacre şi foarte, foarte secrete.
Ei sunt undeva acolo.
Pentru cei care cred că astronauţii antici,
au venit pe Pământ cu mii de ani în urmă, formele de artă preistorică
furnizează mai multe indicii, într-un dosar tot mai mare cu dovezi:
de la inscripţiile în piatră şi statuile din Egiptul antic,
la tradiţiile tribale şi măştile exotice din vestul Africii
şi până la petroglifele din sud-vestul american.
Toate vechi de mii de ani, par a relata
poveştile similare ale vizitatorilor din ceruri.
Să fi fost posibil, ca legendele despre fiinţe extraterestre, ce vizitau Terra
cu mii de ani în urmă, să fi inspirat mai multe credinţe tradiţionale?
Fiinţe celeste coborând pe Pământ.
Zei proveniţi din cer.
Pot fi găsite astfel de evenimente, doar în legendele antice,
ale indienilor Zuni?
Există oare relatări similare în alte culturi
şi alte religii de pe glob?
Şi dacă există, care este explicaţia?
Trebuie să ne reamintim că strămoşii noştri
erau foarte inteligenţi.
Totuşi, nivelul lor tehnologic era diferit de al nostru,
aşa că nu aveau vocabularul necesar descrierii
sau denumirii unor lucruri, pe care le-au văzut.
Aşa că ce au făcut?
Au folosit cuvinte care le erau familiare
şi au încercat astfel să descrie orice văzuseră
cât de bine au putut, cu vocabularul lor.
China antică, de asemenea, are unele credinţe comune
cu cele din legendele egiptenilor, nativilor americani şi Dogonilor
că zeităţile lor au venit din stele.
Potrivit mitologiei chineze datând încă din 3000 î.e.n.,
când s-a născut zeul Huang Di
a existat "o rază din marea stea Chi".
Huang Di a ieşit mai apoi din burta unui dragon ce scuipa foc,
devenind primul împărat al Chinei.
Originile populaţiei chineze Han,
încep cu povestea unui mare zeu, privind în jos cu simpatie.
Oameni erau săraci, într-o ţară frumoasă şi bogată,
cu peisaje frumoase; dar oamenii trăiau în suferinţă.
Lui i s-a făcut milă şi a hotărât să coboare.
Huang Di a venit pe Pământ într-un dragon zburător.
El avea puterea zborului.
Huang Di se putea deplasa oriunde, în câteva minute,
şi reuşea asta, sărind pe dragonul său, care zbura unde dorea.
Acum această energie divină devenea om şi un mare lider
- Împăratul Galben care conduce şi unifică poporul -
şi a fost o perioadă de mare prosperitate până
şi-a împlinit opera.
Huang Di a făcut ordine în haos,
creând primul imperiu chinez.
El este privit ca un erou cultural şi îi sunt atribuite
inventarea busolei, acupuctura
şi standardizarea scrierii chinezeşti.
Una dintre cele mai mari moşteniri ale sale, este Marele Zid Chinezesc.
Când ţara a devenit prosperă, a decis că e vremea să plece
şi dragonul galben s-a întors
iar el a intrat în burta lui şi a zburat de acolo pentru totdeauna.
Deci, să fi fost aceşti dragoni reali,
de natură biologică?
Sau erau interpretarea eronată a unor maşini?
Fiindcă, aşa cum ştim, dragonii sunt mereu asociaţi
cu aruncatul flăcărilor şi a fumului.
Oricând privim o rachetă modernă decolând, este mult fum
care uneori este galben iar alteori este roşu.
Aşa că este bizar că astăzi putem face aceste corelaţii
între antichitate şi timpurile moderne.
Mitologia este un mod de a pricepe ce putem,
de a înţelege ceea ce e dincolo de noi.
În poveştile orientale, dragonii cară adesea oameni,
uneori pe spatele lor sau alteori în interiorul lor,
deci dacă ne gândim la ei, ca un efort poetic de a explica un vehicul
foarte ciudat pentru oameni, ei bine,
aceste descrieri seamănă a farfurii zburătoare.
Deci totul ar putea fi doar o problemă de traducere, deoarece
până la urmă, e doar un cuvânt.
Încearcă să descrie ceva foarte dificil de înţeles.
La 6.000 km vest de China, o altă poveste despre fiinţe celeste,
ce influenţează civilizaţii, poate fi găsită, de această dată
în ceea ce e acum Irakul modern.
Legenda babiloniană a lui Enuma Elish, datează din
sec. al VII-lea î.e.n.
Textul a fost descoperit prima dată în 1849, de arheologul britanic
Sir Austen Henry Layard, în timp ce cerceta ruinele
Bibliotecii lui Ashurbanipal din Ninive.
Povestea spune cum au fost creaţi primii oameni
de o rasă extraterestră, numită Anunnaki.
În vechile texte sumeriene,
avem descrierea acestor fiinţe coborând din cer,
numite Anunnaki.
Termenul "Anunnaki" înseamnă "cei ce au venit din cer".
Legenda spune, mot-a-mot, că aceste fiinţe au coborât
în vehicule zburătoare din cer şi găsim nu doar descrieri ale Anunnaki,
dar şi desene ale lor şi-i putem vedea
ca statui, basoreliefuri, aşa că este foarte interesant de constatat
că aceste fiinţe arată ca şi călătorii spaţiali moderni
având costume ciudate.
Unii dintre ei poartă ceasuri de mână.
Toţi au cizme şi căşti şi mai presus de toate aripi
şi sunt mereu descrişi sau desenaţi plutind deasupra
"oamenilor obişnuiţi".
Deci întrebarea este: cine erau Anunnaki?
şi potrivit ipotezei astronauţilor antici,
erau călători spaţiali care au vizitat Terra în trecutul îndepărtat.
Lucruri similare, pot fi găsite în legendele greceşti
şi romane, care de asemenea descriu evenimente pe care
cineva le-ar putea interpreta ca şi contacte cu extratereştrii.
Ambele culturi credeau în zei puternici, care trăiau în ceruri,
şi veneau des pe Pământ să interacţioneze cu oamenii.
Un binecunoscut exemplu este Zeus
şi zeii greci, care veneau jos din cer şi de pe Muntele Olimp
unde păreau să traiască
şi chiar au adus cunoştinţe ştiinţifice şi au civilizat omenirea.
Dar aveau şi multe atribute umane.
De exemplu erau atraşi de femeile umane, cu care voiau să facă sex,
şi să facă copii cu cât de multe puteau
şi apoi plecau înapoi în ceruri.
Această idee a zeilor având relaţii cu oamenii
este foarte comună, de exemplu Zeus în mitologia greacă
cobora mereu, avea relaţii cu femei umane şi producea semizei
ca Hercule sau Elena din Troia, care erau
excepţional de frumoşi, excepţional de puternici şi neobişnuit de dăruiţi
cu calităţi de orice natură.
Deci, cu alte cuvinte, se crea o rasă mai bună,
din acest punct de vedere.
În teoria astronauţilor antici,
toţi zeii din Grecia antică
nu sunt altceva decât fiinţe extraterestre, în carne şi oase,
care au fost interpretate eronat ca fiind fiinţe divine, de către strămoşii noştri.
Există o mulţime de dovezi ce arată
că nu suntem singuri în cosmos şi că civilizaţia terestră
a interacţionat lungi perioade de timp
cu inteligenţe extraterestre.
Credinţa în fiinţe celeste interacţionând cu oamenii
este punctul forte în câteva religii majore.
De fapt, potrivit Genezei biblice, Dumnezeu
a creat primii oameni, pe Adam şi Eva.
Biblia conţine şi alte pasaje care descriu
interacţiuni stranii între fiinţe din alte lumi şi oameni.
Oamenii cred că un fel de mesageri
au sosit din ceruri.
Deci, ei coboară şi fac sex cu oameni
şi astfel apar giganţii, fiinţe ca Goliath,
deci tehnic vorbind, ei sunt extratereştri.
Există zei şi îngeri;
care sunt ceva supraomenesc.
Interpretarea acestor poveşti biblice, a condus, de asemenea,
la o serie de dezbateri şi controverse.
În timp ce majoritatea vede un singur zeu,
dirijând şi influenţând destinele umanităţii,
alţii argumentează că de fapt
mai mulţi zei sunt responsabili.
În vechiul testament, se zice foarte clar,
"şi Dumnezeu l-a creat pe om, după chipul şi asemănarea noastră."
Gramatical vorbind, propoziţia nu are sens,
fiindcă avem un "Dumnezeu"
şi apoi avem "imaginea noastră".
Ei bine, teologii sugerează că prin "a noastră", se înţelege
trinitatea, Sfânta Treime, deci de fapt dacă vrei să schimbi
"zeu" cu "zei", dintr-o dată, propoziţia capătă sens,
"şi apoi zeii l-au creat pe om
după chipul şi asemănarea lor."
Deci avem această expresie -
"să-l creăm pe om,
după chipul şi asemănarea noastră."
În câteva texte religioase,
în special în Biblia ebraică,
pe care o acceptă şi creştinii,
şi în Coran, pe care musulmanii
îl venerează ca fiind sfânt,
avem referinţe despre zei la plural,
şi este incredibil şi interesant.
Dar oare toate aceste scripturi religioase
care spun poveşti similare, chiar indică posibilitatea ca extratereştrii
să fi vizitat Pământul pe tot parcursul istoriei antice?
Birnes: Fapt este,
că povestea creaţiei
din propria noastră Biblie, este şi povestea creaţiei
din alte culturi din lume.
Povestea potopului,
a evoluţiei speciei umane,
dezvoltarea limbajului
toate acestea indică de fapt
şi chiar Biblia o spune,
viaţa pe Terra provine din contactul
cu forme de viaţă extreterestre.
Este spus în Biblie.
Este spus în alte culturi antice
de pe glob.
Aşa că eu cred că teoria astronauţilor antici, este adevărată.
Cred că există dovezi puternice
în acest sens şi mai cred că,
cu cât vom încerca mai mult să respingem aceste dovezi,
cu atât mai mult ne vom trezi puşi la zid.
Aceşti astronauţi antici
ne-au vizitat, au vizitat Terra
cu mii de ani în urmă,
şi au pus bazele propriei noastre civilizaţii actuale.
Dacă cei care cred teoria astronauţilor antici, au dreptate,
atunci cine au fost oare aceşti vizitatori?
Şi ne pot ajuta,
astrofizica şi biologia modernă
să le descoperim identitatea?
Pe 18 Martie 1965, cosmonautul rus Alexei Leonov,
a ieşit din Voskhod 2 devenind primul om
care a păşit în spaţiu.
El a petrecut 12 minute şi 8 secunde în afara navei,
înainte de a se întoarce în ea.
Supravieţuirea lui Leonov a depins de un costum protector
care l-a menţinut în viaţă, în absenţa presiunii atmosferice
şi a oxigenului.
Dacă noi avem nevoie de costume spaţiale,
oare şi extratereştrii care au venit pe Terra
au avut nevoie de aceeaşi protecţie?
Asta vedem oare în aceste antice sculpturi
sau desene?
Când criticii întreabă: "Ei bine, de ce ar fi avut nevoie astronauţii antici
să poarte astfel de costume...
asemenea celor ce ne sunt familiare astăzi?",
răspunsul este foarte simplu.
Se poate ieşi în spaţiu fără să porţi un astfel de costum?
Desigur că nu.
Am muri.
Fiindcă cine poate afirma, despre cei care ne-au vizitat în trecut,
că ar fi putut respira în atmosfera Pământului?
Deci, nu este hazardat să sugerăm, că ei chiar purtau
un anume gen de costum.
De ce s-ar asemăna aceste imagini cu astronauţii moderni?
Dacă erau extratereştri, este posibil să fi semănat oamenilor?
Şi ar fi putut ei veni de pe o planetă exact ca Terra?
La finalul sec. XX, un grup de oameni de ştiinţă britanici şi germani,
au luat în considerare această posibilitate.
Ei au adoptat o teorie avansată de vechii filozofi greci,
că viaţa în întregul univers a început într-un anume loc.
Această teorie se numeşte panspermia.
Panspermia este teoria care susţine că viaţa s-a format într-un singur loc,
şi s-a răspândit apoi în alte locuri.
În spaţiul interstelar, găsim molecule
care sunt "cărămizile" vieţii.
Aşa că e simplu să ajungă aceste molecule
şi pe alte planete.
De exemplu, dacă viaţa s-a format pe Marte, ar fi putut ajunge aici pe Pământ.
L-ar fi contaminat şi ar fi început şi aici viaţa.
Cu aproape 3,6 miiarde de ani în urmă, Marte era o planetă caldă,
umedă, condiţii similare Terrei de azi.
Biologii cred că fiindcă Marte s-a răcit mai repede decât alte planete,
este posibil ca viaţa să se fi dezvoltat acolo mai întâi.
Marte este cel mai bun candidat pentru apariţia vieţii,
la începuturile sistemului solar.
Roci de pe Marte ajung aici mereu şi acestea provin
din ciocnirie lui Marte cu asteroizi sau comete.
Şi ştim că ar fi putut purta
orice microorganism marţian pe Terra.
În august 1966, o echipă de oameni de ştiinţă
au făcut un anunţ uluitor.
Un meteorit marţian descoperit în Antarctica
conţinea urme de viaţă fosilizată.
Roca de aproape 2 kg, numită ALH 84001,
prezenta urme de globule de carbonaţi, excretate de microbii
care erau vii pe Marte acum 3,6 miliarde de ani.
Pământul nu mai era singur.
Viaţa existase şi altundeva în univers.
Deci această contaminare încrucişată între Marte şi Terra
care acum 20 de ani era privită ca o bănuială absurdă,
acum este acceptată cam de toată comunitatea astro-biologilor.
Astro-biologii care studiază originea şi evoluţia vieţii în univers,
au îmbrăţişat posibilitatea, ca viaţa de pe Pământ,
să fi început în spaţiu.
Au reuşit oare oamenii de ştiinţă să dovedească într-un final,
ceea ce culturile antice credeau de secole?
Mitul, originii stelare a umanităţii,
este larg răspândit.
Culturile antice îl aveau... egiptenii antici,
mayaşii, aztecii, indienii şi aşa mai departe...
Este contrariant şi probabil este adevărat.
Şi o spun din punct de vedere astrofizic.
Noi chiar provenim din stele.
Este o realitate că viaţa pe Pământ a fost semănată
de o cometă ce conţinea material organic.
Eu, personal, bănuiesc că există viaţă undeva acolo.
De fapt cred că avem dovada...
cel puţin dovada existenţei vieţii microbiale extraterestre.
Dar dacă viaţa a aterizat pe Terra din spaţiu,
a fost un accident, sau cineva a trimis-o aici intenţionat?
Unii oameni de ştinţă importanţi, cred asta.
Geneticianul britanic, Francis Crick este binecunoscut
pentru colaborarea sa cu James Watson.
Împreună au revelat structura ADN-ului uman, în 1953.
După mai puţin de zece ani, ei au primit premiul Nobel
pentru că au pus bazele geneticii.
În anii '60, Crick a devenit unul dintre promotorii teoriei pansmermiei
şi a dus-o la un nivel superior
prin ceea ce el numea, panspermie directă.
Francis Crick a emis ipoteza că undeva,
poate în cealaltă parte a galaxiei...
a existat o civilizaţie, a unor fiinţe inteligente avansate.
Şi că ei au aflat, că planeta lor este pe cale de a fi distrusă.
Poate s-a format o supernova în apropierea lor
şi planeta lor urma să fie sterilizată de aceasta.
Şi s-a întrebat: "Ce ar face o civilizaţie avansată
în această situaţie?"
Ei bine, înainte de orice, ei ar fi încercat să-şi dea seama
dacă ar fi putut pleca de acolo, dacă şi-ar fi putut salva vieţile lor
şi ale descendenţilor lor.
Probabil îngrămădindu-se în nave spaţiale şi zburând prin spaţiu
până când găseau o planetă potrivită colonizării.
Ar putea fi adevărată această teorie?
Am putea fi noi descendenţii unei rase extraterestre
care a călătorit aici din altă lume?
Implicaţia finală a unor teorii exobiologice
este că noi înşine suntem extratereştri,
că viaţa pe Pământ a răsărit fiindcă materialul organic
fusese adus aici din altă parte.
Ce ar fi dacă noi am fi descendenţii
celor care au venit aici de pe altă planetă?
Nu am fost creaţi.
Am fost aduşi aici, plantaţi pe planeta Pământ ca o colonie
a cuiva de pe o altă planetă.
Deci noi suntem coloniştii altei rase
şi de aceea extratereştrii arată ca noi.
După părerea mea nu este deloc ne-ştiinţifică acceptarea
existenţei astronauţilor antici, a intervenţiei extraterestre.
Trăim într-un univers uriaş.
Teoria bacteriană contra umanoizilor, cineva ar putea spune
că e o mare diferenţă, dar din anumite puncte de vedere, nu este mare diferenţa.
Când există viaţă există şi posibilitatea ca acea viaţă
să se dezvolte în ceea ce numim civilizaţie avansată sau
fiinţe inteligente.
Este oare doar o coincidenţă că ştiinţa modernă
şi teoria astronauţilor antici, au ajuns la aceeaşi concluzie:
că viaţa pe Pământ a venit din stele?
Şi dacă e posibil ca în urmă cu miliarde de ani,
o rasă extraterestră să se fi răspândit prin spaţiu,
cum au supravieţuit ei oare în noul lor cămin?
Ar putea fi ei veriga noastră lipsă?
De mii de ani, omenirea încearcă să descrie fiinţe extraterestre venite din ceruri.
Multe dintre aceste creaturi, par a avea unele caracteristici comune cu oamenii.
Adeseori au două braţe, două picioare, degete şi un cap...
exact ca şi noi.
Biologii denumesc această formă corporală de bază, ca simetrie bilaterală.
Simeria bilaterală este o teorie simplă...
împarţi ceva, pe miloc, în două părţi
lateral putând însemna şi sus-jos, şi fiecare din cele două părţi,
este reflecţia celeilalte.
Dacă suprapui cele două părţi, ele coincid.
Simetria bilaterală a evoluat
relativ, devreme în evoluţia animalelor...
acum câteva sute de milioane de ani.
Simetria bilaterală permite
definirea unei forme... şi dezvoltarea unui capăt
şi astfel apare capul.
Şi aceasta se aplică sigur vertebratelor.
Apoi apare o gură la un capăt,
şi deci există această dezvoltare progresivă,
care pare să fi condus la multe avantaje.
Deci dacă o analizezi cu atenţie,
observi că are o mulţime de avantaje.
Având două braţe şi două picioare care lucrează coordonat,
îţi oferă o mare mobilitate, echilibru şi viteză.
Ochii distanţaţi oferă o vedere superioară
din diverse motive.
Animalele care reprezintă o pradă îşi folosesc ochii independent
şi capătă un câmp vizual uriaş.
Animalele de pradă îi au dispuşi frontal,
şi capătă astfel percepţia distanţei, de care ai nevoie
când te arunci asupra unui alt animal, pe care-l vânezi.
Dacă este adevărat că extratereştrii seamănă oamenilor, ca aspect fizic,
ar putea oare exista şi similarităţi genetice?
Am putea fi chiar înrudiţi?
În 2003, Guvernul SUA a anunţat că Proiectul Genomului Uman
a identificat toate cele aproape 25.000 de gene, ale corpului uman.
Pentru prima oară, oamenii de ştiinţă au la dispoziţie
harta întregului genom uman.
Genomul uman este cel care se transmite...de la părinţi la copii.
Fiecare genom uman, este cel pe care-l căpătăm...
de la tatăl nostru sau cel pe care-l primim de la mamă...
are 3 miliarde de litere... miliarde de componente.
Toţi credeau că noi vom deschide
multe posibilităţi de studiu, a eredităţii umane şi poate
pentru medicină şi alte aplicaţii.
În 2006, geneticieni de la Universitatea Californiei
din Santa Cruz au descoperit o zonă a genomului
numită HAR1, care pare să fie specifică oamenilor.
Oamenii de ştiinţă cred că genele din HAR1 joacă un rol critic
în dezvoltarea avansată a creierului uman
şi că reprezintă elementul cheie care ne separă de animale.
Dar de unde provine?
S-au dezvoltat aceste gene, natural,
prin evoluţie?
Ori au aterizat aici de pe alte planete?
Francis Crick, cercetătorul britanic care a ajutat la descoperirea structurii ADN,
crede că genele umane nu ar fi putut evolua din întâmplare.
Crick nu crede că perioada de aproximativ
600 de milioane de ani, de la formarea planetei
până la apariţia condiţiilor favorabile vieţii,
a fost suficient de lungă pentru ca ADN-ul să evolueze din întâmplare.
Este o moleculă enorm de complicată.
Crick a oferit această analogie: ar fi mult mai probabil
să asamblezi un jumbo jet complet funcţional
trecând un uragan printr-un cimitir de piese uzate,
decât să asamblezi molecula ADN din întâmplare,
din orice fel de supă primordială, în cinci sau şase sute de milioane de ani.
Este pur şi simplu imposibil.
Dar dacă această moleculă nu a putut evolua accidental
cum a fost creată?
Să fi fost, cum cred unii, dezvoltată intenţionat?
Întrebarea nu ar trebui să fie
dacă extratereştrii arată ca noi sau cum arată ei,
ci dacă noi arătăm precum extratereştrii?
Deoarece potrivit teoriei astronauţilor antici,
cu foarte mult timp în urmă, extratereştrii au venit aici,
şi prin mutaţii genetice controlate, noi
"am devenit oameni".
Este posibil să existe informaţii în AND-un nostru
care să arate dacă evoluţia umană a fost sau nu manipulată.
ADN-ul este aproape descifrat, dar noi pricepem doar cinci procente
din informaţia pe care o posedă.
Geneticienii au determinat că este nevoie
doar de aproape 5 % pentru a clona fiinţa umană,
şi că 95 % din materialul genetic al corpurilor noastre,
este ceea ce ei numesc: "gunoi genetic."
De ce există această parte?
Probabil că există părţi de ADN care nu au
nici o funcţie curentă, evidentă.
Poate ca sunt doar rămăşiţe a ceva ce era folosit în trecut,
ceva în genul apendicelui.
Poate încorpora acest "gunoi genetic"
cheia evoluţiei umane?
Unii oameni au sugerat că decodarea integrală a ADN,
va debloca informaţia referitoare la originile noastre.
Dar oare chiar ar putea dovedi, că extratereştrii au jucat un rol,
în dezvoltarea noastră, cu mii de ani în urmă?
Dacă ai fi vrut, ipotetic, să înregistrezi
un mesaj etern, care să poată fi decodat doar de o creatură
care a evoluat până la un anume nivel de inteligenţă,
locul în care ai pune acel mesaj nu ar fi cine ştie ce monument
sau text, care ar putea dispărea, ci ar fi de fapt
ADN-ul creaturii înseşi.
S-a stabilit recent că ADN-ul este un suport de înregistrare
aproape fără limite.
Ar fi tehnic posibil să înregistrezi
toate cunoştinţele unei civilizaţii, în ADN-ul corpurilor noastre.
Tot ce ai avea nevoie, ar fi o cale de a accesa acea informaţie.
Cred că avem ceva,
întreaga umanitate, în genele noastre.
Undeva în genele noastre este codificat faptul că extratereştrii
au fost aici cu mii de ani în urmă.
Dar întrebarea rămâne: dacă extratereştrii au vizitat Terra
cu zeci de mii de ani în urmă... cum au ajuns aici?
Când privim în trecut după răspunsuri, privim oare
în locul greşit?
Ar trebui oare să privim înainte ... spre viitorul nostru?
Oamenii de ştiinţă sunt de acord că cele mai bune şanse
de a găsi viaţă extraterestră, ar fi pe planete similare Terrei,
şi că descrierile extratereştrilor, par să ne semene,
în multe privinţe?
Unii adepţi ai teoriei astronauţilor antici, au tras o concluzie surprinzătoare,
din aceste fapte, sugerând că extratereştrii ar putea fi de fapt, oameni.
Este ciudat, că multe dintre descrierile extratereştrilor,
sunt efectiv umanoide şi asta implică
o posibilitate interesantă.
Una dintre ideile avansate, ar fi aceea că, aceştia nu sunt deloc extratereştri,
ci sunt călători temporali din viitor.
Ar putea fi noi, peste 1.000, 2.000 sau 10.000 de ani
de acum încolo.
Să presupunem pentru un moment, că peste 10.000 de ani,
pe această planetă, dacă vom supravieţui, se va descoperi călătoria temporală.
Ei o vor fi inventat.
Exact ca în zilele maşinii timpului, a lui H.G. Wells,
ei pot merge înapoi sau înainte în timp.
Deci să presupunem că peste 10.000 de ani
noi am decide să revenim în trecut,
pentru a ne vedea.
Poate că fizic,
se vor fi schimbat deja.
Arată ca extratreştrii gri sau oricine or fi ei.
S-ar putea ca astronauţii antici să nu fi fost deloc
creaturi de pe alte planete, ci călători temporali
din anul 2720, într-o maşină a timpului.
Călătoria temporală, este un concept esenţial în science fiction,
dar ar fi oare posibil, ca oameni în carne şi oase,
să găsească o cale de a se transporta în timp
cu ajutorul tehnologiei actuale?
Ne-ar permite asta, să acoperim imensele distanţe spaţiale?
Dacă aş putea călători aproape cu viteza luminii
aş ajunge în anul 3000 să zicem, în doi ani.
Ar trebui să ajungem foarte aproape de viteza luminii, pentru asta,
dar este realizabil şi ştim că asta nu e numai teorie, este chiar...
este chiar fizică reală... am putut demonstra aceste efecte temporale, gen warp.
Deci am putea ajunge mai rapid în viitor, călătorind aproape de viteza luminii.
Conceptul călătoriei temporale a fost enunţat prima data
de Albert Einstein, în 1905, când şi-a publicat
Teoria relativităţii restrânse.
Teoria astronauţilor antici spune
că ei ne-au vizitat cu mult timp în urmă, venind din altă parte.
Tehnologia implicată în aşa ceva, am putea presupune
că seamănă cu ceea ce înţelegem deja.
Adică ştim că relativitatea restrânsă este o lege a fizicii.
Se aplică oriunde în univers.
Astronauţii antici care ar fi venit aici,
ar fi călătorit peste aceste imense distanţe fără să fi îmbătrânit prea mult
faţă de plecarea de pe planeta lor.
Deoarece dacă zbori suficient de aproape de viteza luminii,
vei încetini timpul suficient de mult ca atunci când te întorci,
să se fi scurs deja sute, mii sau poate chiar
milioane de ani.
Una dintre limitările acestei metode de călătorie,
este că o navă spaţială are masă şi teoretic nu poţi atinge
exact viteza luminii.
Reducerea de viteză ar putea creşte atunci dramatic
timpul necesar traversării acestui vast univers.
Ei bine, există desigur multe teorii
privind modalitatea în care au ajuns extratereştrii aici, ce sistem de propulsie
i-a adus pe Pământ.
Sigur nu au ajuns aici în modul în care ieşim noi în spaţiu.
Nu ar mai fi ajuns niciodată aici.
Ei au găsit căi diferite.
Fie au dezvoltat o altă formă de propulsie,
fie sunt capabili să călătorească - ceea ce am crezut mereu -
prin găuri de vierme prin univers.
Asta i-ar fi adus instantaneu aici.
Ideea găurilor de vierme a fost propusă iniţial în 1935,
de Albert Einstein şi îndelungatul său colaborator, Nathan Rosen.
Ei au început să exploreze posibilitatea ca spaţiul şi timpul
să poată fi pur şi simplu curbate, pentru a crea o scurtătură temporală.
Nu au fost detectate încă găuri de vierme.
Ele sunt o structură spaţială teoretică, care implică efectiv
să iei, ceea ce ar putea fi o foaie de hârtie, să o îndoi în jumătate
şi să conectezi direct cele două părţi rezultate.
Se crede că o gaură de vierme face exact aşa ceva.
Spaţiul este deformat şi face astfel direct legătura,
între două puncte diferite.
Există presupuneri despre cum ar putea arăta;
sunt teoretizate dar nimeni nu a detectat una, încă.
Nu ar mai însemna să călătoreşti mai repede ca lumina;
pur şi simplu ai lua-o pe scurtătură.
Nu ar mai trebui, de fapt, să mergi cu viteza luminii
şi să călătoreşti ani-lumină până undeva.
Mergi efectiv acolo prin gaura de vierme
şi prin hiperspaţiu şi gata... ai ajuns.
Dacă poţi avea găuri de vierme în spaţiu
ele ar putea fi transformate în principiu, în maşini ale timpului.
Şi atunci călătoria înapoi în timp, sau înainte
ar fi atunci posibilă.
Problema este: cum obţii o gaură de vierme?
Nu ar fi de neconceput ca găurile de vierme să fi apărut,
la Big Bang, să fi fost expulzate, odată cu orice altceva
şi că ar putea fi una undeva în univers pe care am putea-o folosi sau adapta,
pentru a obţine o maşină a timpului.
Dacă ai ajunge să descoperi că poţi face găuri de vierme,
asta ar creşte raza ta de explorare în spaţiu,
ceea ce ar creşte probabilitatea existenţei a două civilizaţii, simultan,
cu acelaşi nivel tehnologic pentru a putea comunica între ele.
Deşi teoretic posibile, călătoriile
prin găuri de vierme sau la viteza luminii
sunt ambele momentan imposibile, pentru noi.
Utilizând metodele moderne de propulsie ne-ar lua cam 70.000 de ani
pentru a atinge cea mai apropiată stea.
Cele mai rapide rachete ale noastre sunt prea firave.
De-a dreptul patetice.
Am atinge doar 0,1 % din viteza luminii
dacă am avea noroc.
Oricărui obiect, pe care l-am trimite în afara sistemului solar,
i-ar lua zeci de mii de ani să atingă cea mai apropiată stea.
Şi dacă vreţi să credeţi, la 4,6 miliarde de ani vechime,
sistemul nostru solar este unul dintre cele mai tinere din univers.
Dar dacă există civilizaţii în alte galaxii, este posibil ca
ele să fie mult mai avansate decât cea terestră?
Şi dacă e aşa, ar putea fi înaintea noastră ca posibilităţi de călătorie
prin timp şi spaţiu?
Pentru ca extratereştrii să vină aici,
prin vaste întinderi spaţiale,
ei au garantat tehnologii mult mai avansate
decât ce avem noi astăzi.
Pentru a ajunge de la un sistem solar la altul, decât să mergi cu viteze warp
ca în serialul Star Trek,
mai degrabă călătoreşti ca în Star Wars,
unde ei fac salturi prin hiperspaţiu.
Nu ai timp să zbori de la un sistem solar la altul.
Dacă noi nu putem călători de la o stea la alta
nu înseamnă că o altă societate, mai avansată tehnologic, nu ar putea-o face.
Cred că asta este adevărata măsură a aroganţei umane, să afirmi,
"Fiindcă noi n-o putem face, nici altă civilizaţie avansată nu o poate face."
Aşa că ar trebui, să nu ne mai considerăm
culmea creaţiei, fiindcă nu suntem.
Fiinţe celeste.
Vizitatori din ceruri.
Zeităţi coborând din ceruri pentru a interacţiona cu oamenii.
Ar putea fi aceste poveşti mondiale să fie fundaţia
credinţei predominante că ceva mai presus de noi, din altă lume,
a creat universul, aşa cum îl ştim?
Aproape toate marile credinţe ale lumii se bazează
pe povestea unor fiinţe celeste care vizitează Terra.
Multe milioane de oameni acceptă aceste legende ca parte
a credinţei lor fundamentale.
Şi de la desenele primordiale din peşteri... până la imagini despre Roswell
vedem interpretări artistice
ale extratereştrilor sau zeilor
venind pe planeta noastră.
În multe tradiţii, există ceva ce vine de deasupra.
Fie că e o scară spre cer, sau un vârtej
sau un înger ce coboară.
Uneori întâlnirile sunt chiar periculoase.
Cum este şi normal să fie cu ceva minunat şi mai măreţ
şi mai puternic decât suntem.
De regulă este memorabilă.
Multe dintre mituri sunt mai concise
şi chiar vorbesc despre zei ce coboară fizic pe Pământ,
aterizând, făcând miracole şi arătându-le oamenilor cum să trăiască.
Dacă vizitatorii chiar au venit din stele
este posibil să fi influenţat gândirea popoarelor antice?
Au furnizat ei impulsul intelectual necesar civilizaţiilor preistorice?
Să fie acesta motivul pentru care atât de multe culturi diferite
au construit monumente atât de mari şi durabile?
Este ca şi cum omul primitiv s-a trezit într-o dimineaţă
şi a spus: "Hei, am cunoştinţele şi ştiu cum să fac unelte
aşa că mă apuc de construit toate aceste lucruri."
Nu, nu cred că aşa s-a întâmplat.
Cred că alţii au venit pe această planetă şi au început să ne înveţe
şi aşa am început să evoluăm.
Dar un lucru nu pot deloc să-l cred, că "modernii" oameni ai cavernelor
au creat totul dintr-o dată şi au căpătat toate aceste cunoştinţe din senin.
Peste tot în lume, avem descrieri precise
în textele antice care vorbesc mot-a-mot
despre fiinţe venite din cer.
Este ca şi cum acest Big Bang intelectual sau al cunoaşterii
s-a produs din timp în timp, şi acele perioade
s-au corelat cu exactitate
cu un anume gen de descrieri de zei coborând din cer.
Mă gândesc la asta ca la un moment foarte important
al istoriei umane, şi nu este un moment legat
de evoluţia noastră fizică.
Deja aveam capacitatea fiziologică.
Este ca şi cum s-a întâmplat ceva cu intelectul nostru
în jurul acelei perioade şi acesta este un moment foarte curios
al istoriei umane.
Pentru suporterii teoriei astronauţilor antici
verdictul este deja stabilit.
Ei cred că extratereştrii au vizitat
multe dintre culturile terestre antice, cu mii de ani în urmă.
Dar este posibil?
Să fi fost extratereştrii responsabili de
sacrele mituri ale creaţiei ale primelor civilizaţii umane?
Ne-au modificat oare ADN-ul?
Să fie oamenii înşişi, extratereştri de pe alte planete din cer
sau chiar din alte timpuri?
În timp ce omul caută răspunsuri, întrebările rămân.
Dacă au venit aici, care le era misiunea?
Noi numim Pământul, casă, dar având condiţii perfecte pentru viaţă,
ar putea fi ca o baliză care cheamă aici şi alte
civilizaţii inteligente ce ar putea exista în univers.
Cred că există viaţă, simplă, bacteriană
sau microbiană pe alte planete.
Mai cred că vom afla asta.
Şi cine poate şti?
Poate într-o zi vom găsi o altă planetă
capabilă să susţină viaţa, pe care să fi evoluat oameni
într-o lungă perioadă de timp şi care se uită şi ei la stele
întrebându-se: mai există cineva undeva acolo, sau suntem singurii?
Ce întrebare mai mare ne-am putea pune despre noi
şi locul nostru în univers.
Există oare viaţă altundeva în univers sau suntem doar noi?
Vreau să spun că eu cred că e una dintre cele mai fascinante întrebări
şi suntem suficient de norocoşi să trăim în timpurile în care ne-o putem adresa
la modul ştiinţific şi chiar să putem reuşi să găsim răspunsurile.
Poţi ajunge atunci la concluzia,
că, unu, ceva foarte straniu se întâmplă cu această planetă
şi doi, dacă vine dinafara acestui sistem, atunci suntem vizitaţi
de ceva ce are în spate o anume inteligenţă.
Într-un final, adevărul învinge şi am văzut asta în istorie,
când teorii ştiinţifice sau idei care au fost considerate imposibile
s-au dovedit a fi adevărate şi este deci, convingerea mea fermă
că acelaşi lucru se va întâmpla cu teoria extratereştrilor antici.
Traducerea: Marian Matei
Sincronizare: DISTEL SUBS.ro TEAM (c) www.subs.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro