Un templu al morţi în Yucatán...
un oraş subteran, în Turcia ...
Şi o peşteră in America de Sud, ne arată că conţine o comoară de dincolo de stele
De secole, oamenii au spus poveşti de peşteri şi tuneluri adânci în interiorul pământului.
Pasaje subterane care duc la terenurile zeilor şi monştrilor.
Dar există un adevăr surprinzător în spatele acestor legende?
Stăteam în faţa desenelor de pe stânci şi mă întrebam:
"mă uit la un extraterestru biologic, o entitate"?
Ar putea exista într-adevăr locuri misterioase mult sub picioarele noastre?
Locuri ale căror origini ar putea să nu fie de pe acest pământ?
Au existat unele aspecte ale peşterilor, pentru care geologia n-au putut oferi un răspuns.
Milioane de oameni, din întreaga lume,
cred c-am fost vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă ar fi adevărat?
Extratereştri antici au ajutat cu adevărat, la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă este aşa, ar trebui să căutăm o dovadă a existenţei lor,
nu sus în ceruri, ci în misterioasele lumii subpământene.
ANCIENT ALIENS Sezonul 2. Ep.4
Subtitrarea şi sincronizarea: Colmi
Extratereştri subterani
Mărginită la nord de Marea Neagră şi la sud, de munţii Taurus,
se află Cappadocia, în centrul Turciei.
Aici, vântul şi apa au sculptat forme ciudate în roca vulcanică moale...
stânca pe care popoarele antice o foloseau o dată în locuinţe mici, primitive.
În ultimii ani, locul a văzut construcţii de clădiri mai moderne.
Dar în 1963, o simplă renovare a unei locuinţe din oraşului de Derinkuyu,
a dus la o descoperire extraordinară, când a fost deschis un perete din zidul peşterii,
dezvăluind un pasaj la un oraş subteran, vechi de mii de ani
la o adâncime de peste 85 de metri.
Am fost acolo de mai multe ori,
şi este incredibil pentru că are 13 etaje, care merg adânc în pământ,
cu puţuri de aerisire şi 15.000 de puţuri mai mici,
care duc aerul în cele mai adânci niveluri.
Incredibil, numărul de camere care s-au găsit,
putea găzdui aproximativ 20.000 de bărbaţi, femei şi copii.
Au fost găsite chiar dovezi de centre religioase,
depozite, teascuri şi grajduri pentru animale.
Derinkuyu ar fi fost o societate masivă pentru oricine,
chiar şi în timpurile noastre, cu echipament modern.
Dar, în acele zile, ar fi fost... fără egal.
Egală cu piramide.
La Derinkuyu, din cauza moliciunea pietrei,
trebuia să fie foarte atent să asiguri suficienta putere pilonilor,
pentru a sprijini etajele superioare, altfel puteai avea prăbuşiri catastrofale
În mod surprinzător, nu există nici o dovadă de prăbuşire,
aşa că aceştia au fost extrem de inteligenţi în cunoaşterea materialul lor.
Vorbim de antichitatea.
Este uluitor pentru a înţelege modul în care aceştia ar fi putut face asta.
Poate c-au avut ajutor de la o altă civilizaţie.
Doar cine a fi putut construi acest masiv oraş subteran?
Şi ce forţă misterioasă ia condus să trăiască în subteran?
De ce, oamenii ar dori să trăiască
într-un subteran adânc, în aceste caverne ciudate, cum ar fi asta?
Pare într-adevăr, înfricoşător.
Potrivit mai multor arheologi şi oameni de ştiinţă,
Derinkuyu a fost probabil, un adăpost temporar împotriva invaziei...
construit în jurul anului 800 î.Hr. de către frigieni, un popor înrudit cu troieni,
în epoca bronzului.
Alţii cred c-a fost construit de către hitiţi, un popor războinic menţionat în Biblie,
care a înflorit cu sute de ani în urmă.
Ar putea acest oraş subteran să fie chiar mai vechi?
În conformitate cu teoria adepţilor astronauţilor antici,
este, probabil, cu multe mii de ani în urmă.
Regiunea Cappadocia din Turcia, făcea parte din imperiului zoroastrian,
care era de origine persană.
Şi este una cu cea mai veche tradiţie religioasă, de pe faţa pământului.
Religia Zoroastriana... este o credinţă străveche, bazată pe forţe opuse binelui şi răului...
se crede c-au influenţat atât hinduismul cât şi iudeo-creştinismul.
Fondată înainte de secolul VI î.Hr.,
Dumnezeul lor şef este creatorul, Ahura Mazda.
În al doilea capitol al textului sacru zoroastrian, Vendidad,
Ahura Mazda salvează omenirea de la un dezastru ecologic la nivel mondial...,
la fel ca povestea lui Noe, în testament ebraic.
Marele profet Yima, a fost instruit să construiască un fel de refugiu subteran,
similar cu Derinkuyu, cu Dumnezeul lor din cer, Ahura Mazda.
Potrivit textelor sacre, Yima a construit un oraş subteran pe mai multe niveluri,
pentru a proteja un grup select de oameni şi animale,
nu de la un potop, ci de o era glaciară la nivel mondial.
Vendidad numeşte aceasta, "iernii malefice."
Potrivit mai multor climatologi,
ultima era glaciară a atins punctul culminant, în urmă cu aproximativ 18.000 de ani
şi s-a încheiat în jurul valorii de 10.000 de î.H.
Este posibil ca Derinkuyu să fi fost construit
ca un refugiu de o iarnă devastatoare la nivel mondial?
Din moment ce nu se poate data piatra cu carbon,
nimeni nu ştie exact cât de vechi este Derinkuyu.
Întrebarea mea este: Dacă avem o poveste Zoroastrian,
care este foarte asemănătoare, ar putea atât acel loc cât şi Derinkuyu
să fie mult, mult mai în vechi decât ceea ce am crezut până acum
Dar, dacă Derinkuyu este, de fapt, oraşul subteran,
pe care Ahura Mazda, a spus discipolilor săi să-l construiască,
ar putea exista un adevăr uimitor din spatele legendei?
Dacă este aşa, cine sau ce a fost zeul Ahura Mazda?
Ahura Mazda pare a fi responsabil
pentru administrarea la ceea ce se întâmplă aici, pe pământ.
Există mai multe moduri de a interpreta acest lucru,
dintre care unul, este că acesta nu reprezintă
un fel de formă universală superioară a conştiinţei.
Dar, altul este c-ar reprezenta o inteligenţă extraterestră de supervizarea.
Mai multe texte sacre din antichitate, vorbesc de cunoştinţele dat omenirii de la extratereştri,
dar, de asemenea, cunoscut sub numele de zei din antichitate.
Ar putea ca zeul din cer, Ahura Mazda
să fi fost într-adevăr o fiinţă avansată dintr-o altă lume?
Aşa ca, el a adus tehnologia necesară pentru urmaşii săi
pentru a construi acest labirint complex, ca o protecţie de la un dezastru de mediu?
Sau există probabil un motiv mai ameninţător pentru existenţa Derinkuyu-lui?
Unii spun că un indiciu se află în sistemul de securitate neobişnuit a oraşului subteran:
uşi de peste 450 kg tip rolă, care le permit să fie deplasate
de către o singură persoană, numai dintr-o anumită parte.
Uşile din Derinkuyu... sunt construite foarte inteligent.
Practic se putea deschide din interior cu ajutorul unei pârghii.
Aşa că, evident, cine locuia in Derinkuyu se ascundea de cineva sau ceva.
În conformitate cu textele antice ale lui Zoroastru,
Ahura Mazda zbura pe cer într-un car divin
şi a purtat război împotriva inamicului său etern, Angra Mainyu, demonul distrugerii.
Acest lucru ar putea fi adevărat.
Aşa că mulţi teoreticieni ai astronauţilor antici cred...
o descriere a două forţe extraterestre,
se luptă pentru controlul asupra pământului şi a resurselor sale?
Inamicii aerieni erau extratereştri,
pentru că doar ei aveau capacitatea de zbor.
Ei au avut acces la acele tipuri de aparate,
pe care le putem citi în fiecare cultură antică unică din întreaga lume.
Când te uiţi la tradiţia zoroastriană,
vezi, dovezi clare că a existat un fel de luptă extraterestră
care se întâmplă între grupările aflate în conflict.
Prin urmare, cu siguranţă că grotele iniţiale
să fi fost folosite ca adăposturi împotriva unor posibile bombardamente aeriene
de extratereştri care erau în conflict între ele, în acea perioadă.
Derinkuyu a fost construit din teama inamicului aerian,
pentru că dacă cineva zboară peste tine foarte, foarte repede,
nu poate vedea puţurile de aerisire.
Unii sugerează că 30.000 de oameni puteau trăi în subteranul de la Derinkuyu.
Pe parcursul istoriei înregistrate,
multe popoare se ascundeau în oraşul subteran Derinkuyu,
pentru a scăpa de toate, raidurile din deşert ale legiunilor romane.
Unii experţi se întreabă dacă la astfel de atacuri convenţionale,
se poate explica , de ce Derinkuyu a fost construit.
Dacă ar fi fost un inamic care era călare,
ar fi uşor pentru ei să înăbuşe pur şi simplu pe toată lumea din interior
închizând toate puţurile de aerisire.
Am avut în fraza de apărare, studiile departamentului la care am participat:
"Peştera este un mormânt bine pregătit de "adversar".
Odată ce este găsit, este extrem de vulnerabil.
Oare oamenii din Derinkuyu mergeau într-adevăr în subteran,
pentru a evita să devină victime într-o luptă extraterestră pe cer?
Şi, dacă da, ar putea exista şi alte oraşe la fel, din trecutul îndepărtat?
În conformitate cu adepţii teoriei astronauţilor antici, există.
Ele pot fi găsite mult mai aproape de casă...
adânc în peşterile din sud-vestul american.
Podişurile maiestuoase şi munţii masivi din sud-vestul Americii,
sunt casa, multor popoare indigene,
Navajo, Zuni, Pueblo, Hopi şi Apache.
Cele mai multe triburi au credinţe diferite,
dar crearea acestora mituri, împărtăşesc ceva destul de remarcabil.
Atunci când vorbim despre originea noastră,
ştiţi, aţi auzit poveştile despre noi, venind din Alaska prin strâmtoarea Bering.
Dar, ceea ce noi credem, este că n-am venit de la pământ.
Apaşii şi alţi indieni Pueblo, cum ar fi Zuni şi indienii Hopi,
toate au această legendă, au ieşit dintr-o lume subterană, în lumea de azi.
În unele legende, popoarele din sud-vest, s-au întors în subteran pentru siguranţă.
Strămoşii lui Hopi din Arizona, spun c-au scăpat de o furtună mortală de stele căzătoare,
cu ajutorul oamenilor şarpe, care i-au dus la adăposturi adânc în pământ.
O altă legendă Hopi vorbeşte despre oameni furnică,
are i-au protejat de furtunile de foc şi de gheaţă.
Indienii Hopi au supravieţuit cataclismelor trăind în această lume subterană
cu oamenii furnică pentru o anumită perioadă de timp,
iar apoi în cele din urmă, au ieşit din lumea subterană, înapoi în lume de suprafaţă.
Oameni furnică?
Oameni şarpe?
Ar putea aceste povestiri, să se bazeze pe povestiri ancestrale
ale oamenilor care locuiesc efectiv în subteran...
eventual, în timpul ultimei ere glaciare?
Ar putea strămoşii triburilor din sud-vest,
să se fi refugiat în locuinţe subterane similare
cu oraşul subteran Derinkuyu din Turcia?
Dacă este aşa, de-a lungul secolelor, s-ar putea dezvolta alte trăsături fizice...
cum ar fi ochi mari şi degete...
care seamănă cu creaturile reale ce trăiesc sub pământ?
Şamanii şi bătrânii americani nativi, vă vor spune că,
înainte ca aceşti oameni să poată ieşi pe Pământ,
au fost aduşi aici de oameni stea, zei stea, care au sosit din spaţiul cosmic.
Am stat în faţa a ceea ce ei numesc oamenii furnici
şi la unele din desene acelea foarte ciudate,
cu ochi mari de pe stânci şi mă întrebam,
"mă uit la interpretarea nativă americană la ceea ce astăzi
se numeşte un extraterestru o "entitate biologică? "
În cazul în care extratereştrii au fost aici, în trecutul îndepărtat,
există mai multe specii de acolo?
există mai multe specii?
Este posibil ca acestea să fie... cum ar fi om şopârlă şi om furnică?
Iar răspunsul este da.
Este posibil ca aceste creaturi subterane din legenda nativă americană,
au fost de fapt vizitatori extratereştri?
Dacă da, unii dintre ei ar putea să fie în viaţă sub deşertul din sud-vest?
Timp de decenii, poveşti de întâlniri cu OZN-uri şi fiinţe extraterestre,
au declarat oamenii din rezervaţia New Mexico Jicarilla Apache.
Unii dintre extratereştri din aceste poveşti, are o asemănare stranie cu poveştile
străvechi ale fiinţelor furnici şi şarpe, din legendele Hopi.
Există, lucruri aici care nimeni nu le poate explica.
Rezervaţia Jicarilla Apache este situat lângă micul oraş Dulce,
amplasat la umbra a peste 2,7 km de marele platou Archuleta.
De pe acest platou şi de pe munte,
oamenii pretând c-au văzut OZN-uri care zboară de pe munte.
A fost o navă spaţială, am văzut acolo.
Era mare... poate de mărimea unui teren de fotbal.
Apoi am văzut cupola din partea de sus, care strălucea.
Apoi soţul meu se uita la ea cu un binoclu şi a văzut doi oameni mici.
Ei bine, noi nu ştim ce este.
Dacă am fi rămas aici şi ar fi venit jos, nu ştiu ce-am fi făcut noi.
Ar putea poveştile native de nave spaţiale şi creaturi ciudate să fie adevărate?
Unii cercetători UFO-logi şi teoreticieni ai conspiraţiei,
cred că aceste relatări ale martorilor oculari nu numai că sunt adevărate,
ci sunt dovezi ale unei colaborări secrete dintre extratereştrii subterani şi armata S.U.A.
Important trafic militar peste Dulce,
elicoptere nemarcate, elicopterele negre, chinooks (elicoptere) grele.
Toate aceste elicoptere petrec mult prea mult timp în Dulce decât ar trebui,
dacă nimic nu se întâmplă aici.
Dintre poveştile pe care le-am auzit de la Jicarilla Apache,
este faptul că ei au descoperit guri de aerisire, de fapt, chiar aici pe platou.
Cu ceva timp înapoi, când fratele meu era încă în viaţă,
am venit aici în spate şi ne-a arătat un puţ,
iar chestia aia era mai mare decât... mai mare decât mine.
Dar, am intrat, iar eu n-am vrut să merg mai departe.
Gurile de aerisire au fost aici acum 25 de ani, poate.
S-au auzit zgomote ciudate.
Gemete.
Suspine.
Gemete umane.
Iar asta a împrumutat o mulţime de poveşti,
că fiinţele umane erau disecate pe viu şi alte experimente.
Şi astfel legendă de creaturi ciudate şi zgomote ciudate
care ies din acest platou a crescut şi s-a extins.
Extratereştri care trăiesc în subteran.
Stranii, secrete guvernamentale sub acoperire.
Ar putea legendele native americane cu fiinţe subterane,
să scoată la iveală adevărul din spatele acestor poveşti incredibile?
Unii cred că răspunsul ar putea fi găsit adânc în subteranul Americii de Nord,
dar alţii cred că adevărul se află ascuns într-o peşteră misterioasă...
la mii de mile spre sud.
O peşteră care ascunde dovada de vizitatori străini, care au călătorit dincolo de stele.
America de Sud.
Lanţul Anzilor din Ecuador.
De mii de ani, această pădure tropicală... se înălţă pe pantele estice...
a fost pământul Shuar-urilor,
Vânători de capete, care cu înverşunare îşi păzesc pământul şi secretele lor.
Dintre toate secretele lui Shuar,
poate că nici unul n-a fost mai bine păzită locaţie şi intrare în peştera Tayos.
Dar de ce?
Poate că răspunsul poate fi găsit în povestea unui misionar catolic italian numit tatăl Crespi,
care a trăit în regiune în mijlocul secolului trecut.
Tatăl Paolo Carlo Crespi.
A fost iubit de către indieni. I-a ajutat, fără să ceară bani.
Iar indienii i-au făcut unele cadouri.
Dar ceea ce a fost unic despre "darurile" sau cadourile date tatălui Crespi,
a fost c-au avut adeseori chipuri de artefacte sculptate cu minuţiozitate,
unele fabricate din aur sau alte metale preţioase.
Adesea, aceste obiecte înfăţişau sculpturi şi simboluri complicate...
nu sunt cunoscute ca fiind asociate cu cultura Shuar.
În cartea sa din 1973, Aurul Zeilor, bătrânul astronaut teoretician Erich von Daniken
a scris despre tata Crespi şi colecţia sa incredibilă...
de care credea că provine din peşteră Tayos şi care în opinia sa,
au fost comori de la o necunoscută şi extrem de avansată cultură.
Cu privire la întrebările uimitoare, pe care le ridica în cartea sa Von Daniken,
a inspirat de curând. un explorator scoţian Stanley Hall,
pentru a încerca să rezolve misterul singur.
În 1975, Hall a călătorit la Cuenca,
pentru a vedea colecţia tatălui Crespi, cu proprii săi ochi.
Am vrut de ani de zile să cercetez America de Sud, ca pagină lipsă din preistorie.
Am auzit mai întâi de peşterile din Tayos din cartea lui Erich von Daniken
şi a urmat-o până acolo.
Şi unul dintre cadourile pe care bătrânul preot la primit
a fost o tabletă cu 36 de scrieri.
O tabletă metalică.
Nimeni până în prezent n-a fost în măsură să traducă aceste scrieri.
În anul 1976, Stanley Hall a organizat o expediţie
de mai mult de 100 de oameni pentru a explora Tayos.
Printre ei a fost şi astronautul american Neil Armstrong,
primul om care a mers pe Lună.
Au intrat în peşteră printr-o intrare din junglă, cunoscută doar de armata ecuadoriană.
Exploratorii au fost fascinaţi de ceea ce au întâlnit acolo...
zone deosebit de mari, care par să fi fost excavate de cineva.
Sau ceva.
Şeful grupului britanic geologul, dr. Brian Kelly, în 1976,
a admis că ia fost dificil, să explice căile de acces efectiv de mari
pe care le vedeţi în aceste peşteri.
Cu toate că expediţia lui Stan Hall
a găsit un mormânt într-o cameră, cu obiecte datând din 1500 î.Hr...
Un inel! Un inel de piatră!
Expediţia n-a găsit nici o comoară
şi nici o urmă de ceva care seamănă cu artefacte din colecţia tatălui Crespi.
Dar, dacă Tayos n-a fost la originea secretă a uimitoarei colecţii a tatălui Crespi,
de unde a provenit ?
Ne lăsându-se intimidat, Hall n-a renunţat la căutarea lui.
15 ani mai târziu, în 1991, un exploratorul ecuadorian pe nume Petronio Jaramillo,
a pretins că în 1946, a intrat în peştera Tayos, printr-o intrare secretă.
Se pare că, Petronio a vizitat această peşteră pentru prima dată când era foarte tânăr,
când el era adolescent.
El a relatat c-a trebuit să se scufunde sub apă,
intrând printr-un tunel subacvatic şi apoi s-a ridicat.
Jaramillo i-a spus lui Hall că s-a rătăcit prin camere cu relicve antice,
inclusiv o sală mare de cărţi făcute din aur şi alte metale... cărţi cu scris necunoscut.
E posibil ca şi una dintre tabletele de metal din colecţia tatălui Crespi.
Celelalte lucruri arată că formule, etc, etc.
A fost o afirmaţie spectaculoasă încă o după.
Unii susţin chiar că o civilizaţie antică a venit pe Pământ
şi au folosit acest sistem de peşteri pentru a lăsa anumite artefacte ale civilizaţiei lor
pentru a le recupera după.
Din păcate, înainte de a-l putea ghida pe Stanley Hall la intrarea în peştera subacvatică,
Petronio Jaramillo a murit, luând secretul în mormânt.
Stanley Hall însuşi a murit în 2008,
înainte să-şi reînnoiască căutarea aşa-numitei biblioteci de metal.
Din fericire, Eileen fiica lui Stanley Hall, a decis să-i continue munca tatălui ei.
Dacă nu vom găsi această comoară şi nu putem afla traducea inscripţiei,
este încă un mare semn de întrebare,
cine a scris-o, de ce a pus-o acolo şi cine.
Dar, când Eileen Hall a început să caute locaţia de artefacte originale a tatălui Crespi,
ea a aflat că o mare parte din colecţia preotului a dispărut misterios,
cu puţin timp înainte de moartea sa în 1982.
Dar de ce ?
Dacă artefacte lui Crespi au căzut pradă hoţilor ?
Sau poate că Shuar
să-şi fi luat comoara lor înapoi şi dusă înapoi în peştera unde a găsit-o ?
Oricare ar fi răspunsul, Eileen Hall a continuat să cerceteze
alte artefacte din alte părţi ale Ecuadorului.
Ca şi tatăl Crespi, unele obiecte par să aibă asemănări stranii altor culturi,
care, în conformitate cu majoritatea arheologilor,
anticii ecuadorienii n-ar fi avut nici o erudiţie.
Această colecţie este formată, din ceea ce tatăl meu credea
că este din culturile încă în formare a Ecuadorului.
Acesta este din cultura costiere din 600 î. Hr. până la 1600 d. Hr.,
iar acesta este foarte asemănător cu cel uman,
dar în acelaşi timp, unele elemente sunt fost exagerate.
Aici, avem faţa mai mică, urechile mai mari, iar forma craniului alungită.
Partea de sus a acestui cap arată ca un craniu alungit,
un craniu alungit identic cu statuile egiptene pe care le găsim peste tot în Egipt.
Pentru a vedea această imagine chiar aici şi comparaţi-l la bustul egiptean,
e straniu... forma capului este identică.
Artefactele lui Stanley Hall arată dovadă că cultura egipteană
ar fi traversat oceanul pentru a influenţa cultura sud-americană ?
Sau este posibil ca ambele să fi fost influenţate de o altă cultură... una din univers ?
Dacă este aşa, ciudatele scrieri,
înscrise pe tablele de metal a lui Crespi care lipsesc acum,
mesaje reale dintr-o lume din univers ?
Tatăl meu a mers atât de departe spunând c-a fost posibil,
o civilizaţie avansată, dar nu putem ştii sigur până nu găseşte acea bibliotecă.
Aşa că această bibliotecă metalică este încă acolo, în Ecuador,
într-o peşteră subterană.
Încă mai există triburi de indieni care trăiesc acolo.
Ei protejează încă vechea comoară.
Aşa că o să împinge limitele mediului academic
odată ce acest sistem de peşteri va fi găsit.
Fie că este vorba despre incaşi sau extratereştri,
nu contează cu adevărat în acest moment.
Hai să mergem la această peşteră şi să vedem ce este acolo.
Poate că Tayos nu şi-a dezvăluit toate secretele ei,
dar spre nord, la mai mult de un km., există o altă peşteră...
una care se poate dovedi că lumea subterană Maya şi zeii înfricoşători,
care au condus această, nu numai că erau foarte reali, dar aveau şi sete de sânge uman.
Peninsula Yucatan
Una dintre principalele destinaţiile turistice din Mexic.
În afară de plajele pitoreşti, zona este acoperită de jungla deasă
şi doline masive cunoscut sub numele de Cenotes.
Pământul de sub junglă este, o structură tip fagure, de peşteri.
Dar aici, în 2007, arheologul mexican Guillermo de Anda,
a găsit o peşteră ca nici o alta.
În urma indiciilor din înregistrările preoţilor spanioli din secolul 17,
făceau aluzie la existenţa unui templu mayaş misterios subteran, adânc în junglă,
De Anda a găsit o serie de peşteri în apropierea satului Tahtzibichen.
Peşteri nevăzute de sute de ani şi cu intrări scufundate sub apă.
Uneori ca să intri în aceste peşteri, trebuie să te scufunzi. Uneori, sunt foarte adânci.
Adâncimea medie a cercetărilor noastre este de aproximativ 42, 45 metri,
dar noi ştim peşteri mult mai adânci.
La început, de Anda şi echipa sa, a găsit capete sculptate de piatră
şi coloane sparte cu inscripţii mayaşe vechi de 1.900 de ani.
Noi am găsit coloane sub apă, iar aceste coloane sunt uimitoare,
deoarece unele dintre ele sunt de 1,5 m înălţime şi cel puţin 3 m lăţime.
De Anda a căutat în zonele uscate ale peşterii,
el a găsit ceea ce crede a fi rămăşiţele unui complex templu subteran,
inclusiv un drum solidificat, o piramidă fărâmiţată şi oase.
Dar ce-a fost aici ?
Maiaşii înşişi au legende foarte interesante ale unei lumi subterane numită Xibalba.
Arheologii cred că ce au găsit acum, este ceea ce mayaşii cred,
c-a fost intrarea în această legendară lume subterană
care ocupă un loc important în Popol Vuh.
Ar putea această peşteră întunecată şi misterioasă
să fie într-adevăr lumea subterană, menţionată în legendele Maya ?
Potrivit lui Popol Vuh, înregistrarea scrisă de mitologie Maya,
regatul lumii subterane Xibalba, ceea ce înseamnă "locul fricii",
a fost condus de cruzii "lorzii ai morţi", care i-au făcut pe cei care au intrat pe tărâmul lor
să treacă printr-o serie de camere de tortură,
care implică sânge, întuneric, frig, cuţite, lilieci şi jaguarii.
Vedem aici, în acest un loc arheologic o reprezentare fizică reală
la care mayasii au considerat că sufletul a trebuit să treacă prin ea.
S-ar putea ca această peşteră de stalactite,
suficient de ascuţite pentru a străpunge carnea, reprezintă "camera cu cuţite" din Popol Vuh?
Există, de asemenea, fără îndoială, o "cameră cu lilieci"
şi un şanţ care ar fi fost odată plin cu sânge,
la fel ca râul de sânge din poveste, pe care pelerinii Mayaşi au trebuit să treacă peste el.
Există locuri friguroase şi întunecoase... chiar şi o cameră cu sculpturi de jaguari.
Aceste peşteri au fost tapetate cu petice mari de păianjeni şi reptile
şi toate tipurile de lucruri tumultoase pe care un om n-ar vrea să fie expus.
Cu toate că unii arheologi susţin acest site unic,
a fost pur şi simplu modelat după descrierea Xibalba în Popol Vuh,
de Anda insistă asupra faptului că articolele de a data peştera,
înapoi cu secole înainte să fie scrisă cartea sfântă mayaşă.
Nu că n-a existat acest document, dar ei, a încercat să imite ce spune documentul.
Cred că totul este invers.
Noi credem c-am găsit Xibalba în partea centrală a Yucatanului
Acesta este motivul pentru care credem că este adevărata locaţie.
Dacă Xibalba este reală, lorzii morţi, au fost adevăraţi?
Şi dacă da, cine sau ce-au fost ei?
Potrivit cărţii Chilam Balam, care este cartea preoţilor Jaguar,
se spune acolo, că la acel moment "drumul spre stele a coborât din cer,"
şi "şi nouă din 13 zei au venit pe pământ."
Îmi pare rău. "Drumul spre stele", "a coborât din cer".
Poate fi mai clar? Eu nu cred acest lucru.
Chiar aici avem o referire directă la cineva care a sosit din spaţiul cosmic,
şi avem o înregistrare scrisă despre acest lucru.
Ar putea "căpeteniile Xibalba" şi alţi zei mayaşi într-adevăr, să fi fost călători extratereştri?
Dacă este aşa, de ce au o astfel de sete de sânge şi tortură?
Nu cred că sacrificiul uman a fost învăţat iniţial de la ET.
Cred c-a venit în perioada de după, când a sosit profesorii originali a omenirii.
Zeii antici, care au fost într-adevăr oameni veniţi din altă lume,
s-au retras din zonă, iar oamenii au devenit înnebuniţi de durere.
Mai mult, au devenit înnebuniţi,
cu atât mai mult au luat mitologia originală şi au interpretat-o într-un mod mult mai literal.
De ce ar fi putut să înceapă mitul despre moartea şi renaşterea soarelui,
atunci când se lasă sub orizont,
şi devine literalmente ideea de a ucide oameni pentru a se asigura că soarele se întoarce iar.
Arheologii şi exploratorii continuă să descopere site-uri,
în care legenda şi realitatea se întâlnesc,
a întâlni legenda şi realitatea.
Ar putea exista chiar mai multe dovezi că istoria omenirii pe această planetă,
este mult mai profundă decât ceea ce înţelegem în prezent?
Există şi cei care cred că secretul se află chiar şi mai adânc în pământ...
La fel de profund ca şi centrul lui.
Polul Nord... un puştiu aparent fără sfârşit de gheaţă arctică,
învăluit în întuneric timp de şase luni în fiecare an.
Aici, nu există nici o alimentară, nici un adăpost,
nici măcar o peşteră pentru a te ascunde de vânturile şi temperaturile aspre
care pot scădea până la - 90 de grade.
Dar, în funcţie de cercetările geologice, sub pol şi oceanul arctic,
se află crusta cea mai stâncoasă a Pământului, până la 42 km grosime.
Sub aceasta, este rocă lichidă, încălzită de miezul centrifugal al planetei,
cu un centru solid din fier şi nichel, de mărimea Lunii.
Oamenii de ştiinţă au dedus această informaţie
din măsurătorile de greutate a pământului, magnetism şi undele seismice.
Dar nimeni n-a văzut vreodată aceste domenii.
Ar putea suprafaţa îngheţată a polului, să ascundă o poartă de acces,
spre o lume în interiorul lumii noastre, de la suprafaţă?
Există şi cei care cred că răspunsul este "da".
Şi ce cred ei este cunoscut că pământul este gol la interior.
Teoria că pământul este gol la interior, este că acesta nu este topit la interior.
De fapt este gol la interior şi în golul Pământului este suspendat un soare.
În mod surprinzător, noţiunea de pământ gol la interior, a fost dat mai întâi
de către unul dintre fondatorii astronomiei moderne.
Ideea că Pământul ar putea fi gol, ca noţiune ştiinţifică,
datează de astronomul Edmund Halley, care este mai bine cunoscut pentru cometa lui.
În 1691 a prezentat la Londra, societăţi regale ipoteza,
că pământul este gol şi conţine mai multe sfere mici în interior.
La fel ca şi acele păpuşi ruseşti, Matryoshska.
El a mers pe ipoteza acestui lucru dintr-un motiv foarte practic.
Polul magnetic al pământului s-a mutat un pic în fiecare an, spre vest,
iar ideea lui era că câmpului nostru exterior a avut sfere interioare,
care au dovedit independente de cel exterior.
De asemenea, el a sugerat că aceste sfere interioare ar fi, capabil să susţină viaţa.
În 1818, fostul căpitan din armata US, John Cleves Symmes Jr.,
a anunţat c-au existat găurii vaste la fiecare pol, pe unde se putea intra în interiorul pământului.
Datorită lui Symmes, ideea unui pământ gol la interior, devine legat în explorarea pentru pol.
La acest moment, nimeni n-a văzut de fapt, Antarctica.
Teoria Pământului gol la interior, a capturat din nou imaginaţia publicului în 1864,
cu lansarea celui de al doilea roman a lui Jules Verne, "O călătorie spre centrul pământului."
Romanul ia ca ghid un islandez, un profesor şi un om tânăr, în jos spre centrul pământului.
Călătoria spre centrul pământului se putea într-adevăr numi,
călătorie spre centrul geologic.
Geologie şi paleontologie au fost un subiect foarte fierbinte la începutul anilor 1860,
existând o mulţime de discuţii cu această călătorie spre centrul pământului.
În timp ce Verne popularizat ideea că formele de viaţă e pe cale de dispariţie,
ce ar putea exista în continuare în interiorul pământului,
alţii îşi imaginau că pământul conţinea civilizaţii subterane avansate.
Se presupunea, că aveau tehnologie avansată, pistoale cu raze şi alte arme speciale.
Au chiar şi farfurii zburătoare şi alte ambarcaţiuni de genul ăsta.
Dar există vreo dovadă că astfel de afirmaţii fantastice ar putea fi adevărate?
De fapt, a fost cineva în lumea din interiorul Pământului nostru?
Susţinătorii teoriei pământului gol la interior spun, "da",
şi că unul dintre exploratori, e faimosul pionier polar, amiral Richard E. Byrd.
În 1920, Byrd a făcut recorduri mondiale de zbor peste polul nord,
şi devenind primul om care a zburat singur, peste polul sud.
Dar, teoreticienii pământului gol, cred că celebrul explorator, a mers chiar mai departe
şi că, la 19 feb. 1947, amiral Byrd a pilotat un avion
printr-o gaură din apropiere polului nord în interiorul pământului.
O ambarcaţiune de tip farfurie zburătoare, a preluat controlul avionului său,
cu un fel de undă tractoare...
şi l-a dus în apropierea unui oraş din interiorul pământului.
Iar mesajul pe care l-au avut pentru noi, a fost că ei se consideră gardienii acestei planete.
El spune: "Noi nu aprobăm care dintre voi oameni, să folosească arme nucleare."
Am avut doar să aruncăm în aer câteva oraşe din Japonia, acum câţiva ani înainte,
acesta a fost mesajul pe care el la dat.
Dar când a ajuns la Washington, au pus capac secretului
şi că acest secret nu trebuie să iasă la suprafaţă.
Unii spun că amiralul Byrd a zburat pe cont propriu în interiorul pământului,
şi este detaliată în jurnalul său secret, publicat în 1990,
la aproape 40 de ani, după moartea sa.
Dar scepticii susţin că jurnalul este un fals şi subliniază faptul că, în februarie 1947,
la vremea aceea, amiralul Byrd se spune, c-a fost în vizită în lumea de sub Polul Nord.
De fapt el a făcut parte dintr-o vastă explorare navală de 4.700 de oameni,
numită "operaţiunea Highjump," la 19.312 km depărtare, în apropiere de polul sud.
Ar putea Byrd să cuprindă în această mare operaţiune militară, de la polul sud,
pur şi simplu o poveste de acoperire?
Unii oameni susţin că a fost, iar acest lucru ia permis
să se strecoare departe la celălalt capăt al planetei, neobservat de mass-media.
Amiralul Byrd, a găsit o lume a aparatelor de zbor, şi oameni... mai avansaţi decât noi...
Şi că l-au ajutat, iar apoi a plecat din nou. Este un mit.
Nimeni n-a fost într-adevăr capabil să dovedească, dar e un mare mit.
Ar putea exista cu adevărat spaţii vaste, deschise în pământ,
unde civilizaţii avansate trăiesc?
Ar putea zeii extratereştrii, care într-adevăr au venit pe pământ, cu secole în urmă,
să ascundă dovezile deplasărilor lor, adânc în peşteri sau tuneluri?
Poate că noi doar am scurmat suprafaţa de misterele subterane ale planetei noastre.
Dacă este aşa, ce indicii avem pentru trecutul nostru îndepărtat
care ar putea încă aştepta să fie găsit, şi ascunzându-se în întuneric?