Cowboys cu pistoale de şase-focuri...
căruţe acoperite ce străbat câmpiile, şi americanii nativi
vopsiţi pentru război şi purtând pene.
Acestea sunt imaginile pe care majoritatea le asociază cu bătrânul vest sălbatic american.
Vestul sălbatic aşa cum îl ştim, provine din percepţia filmelor Hollywood-iene .
Aceasta este varianta originală, nealterată a vestului aşa cum era.
Dar ar putea fi acolo mai multe de povestit?
Mult, mult mai mult?
Când ne gândim la Vestul Sălbatic, ultimul lucru
la care ne-am gândi ar fi Billy the Kid cum urmăreşte o farfurie zburatoare, prin deşert.
De la cowboy, avocaţi, medici, la gospodinele care spălau
hainele şi aveau grijă de oi, oamenii vedeau
chestii pe cer pe care nu şi le puteau explica.
Aceasta este o replică a uneia dintre barele care
a fost într-una din navele luminoase.
Şi sunt păzite de Oamenii Stelari.
Extratereştrii antici au fost prin preajmă de zeci
de mii, dacă nu de milioane de ani.
De ce ar fi evitat Sud-Vestul American?
Milioane de oameni din lumea întreagă, cred că am fost
vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă ar fi adevărat?
Oare extratereştii antici chiar au contribuit la conturarea istoriei noastre?
Şi cowboy-ii împreună cu nativii Vestului Sălbatic al Americii chiar
au intrat în contact cu fiinţe extraterestre dintr-o altă lume mult mai îndepartată?
-- Sincronizare StruG --
EXTRATEREŞTRII ANTICI
EXTRATEREŞTRII ŞI VESTUL SĂLBATIC
Ce fel de om dă târcoale aruncând în aer vacile altora?
Trebuie să mă crezi.
Erau lumini albe! Lumini strălucitoare!
Deci, era lumina asta mare şi ai căzut
în râu, şi când te-ai întors, doi dintre oamenii mei de bază, dispăruseră.
N-a fost niciun fulger astă seară.
În filmul din 2011, Cowboys and Aliens, un om se trezeşte în deşert, cu niciun
indiciu din trecut, cu excepţia unui dispozitiv metalic misterios, prins la mână.
Acest lucru poate oferi informaţii nu numai asupra identităţii sale, dar şi asupra
abilităţilor sale de a proteja oraşul şi Izbăvirea de la un atac nimicitor
a navelor extraterestre.
Bazat pe romanul grafic al lui Scott Mitchell Rosenberg
si regizat de cineastul vizionar, Jon Favreau ...
Cowboys and Aliens amestecă cu măiestrie stilul
Western-elor clasice Hollywood-iene, cu efectele futuriste ale filmelor cu invaziil extraterestre.
Şi totuşi Cowboys and Aliens este produsul imaginaţiei creatorilor lui,
dar sunt cei ce cred
că această poveste ar avea câteva rădăcini în fapte istorice.
Aurora, Texas.
Acest oraş din sud-vestul rural acoperă o suprafaţă de peste cinci kilometri pătraţi.
Pietrele din cimitirul local
marchează locurile de veci ale fermierilor şi agricultorilor locali.
Dar, ar fi un singur trup îngropat aici al cărui mormânt nu este însemnat deloc.
Cimitirul din Aurora a fost înfiinţat în 1861
chiar la începutul războiului dintre state.
Comisia Istorică din Statul Texas a scris aici
cum că, cimitirul este bine cunoscut datorită legendei
unei nave spaţiale prăbuşite în zonă, în 1897, şi a pilotului decedat în accident
care este îngropat aici.
Cu 50 de ani înainte ca Armata Statelor Unite să anunţe că
un disc zburător, s-a prăbuşit în Roswell, New Mexico.
S-a raportat un obiect ciudat neidentificat
care s-a prăbuşit pe proprietatea unui judecător local.
Într-o dimineaţă de aprilie în 1897 un dirijabil
se presupune că a intrat într-o moară de vânt pe proprietatea
unui domn pe numele lui Judge Proctor.
Nava a explodat în flăcări şi a ars până s-a făcut cenuşă.
A fost o explozie.
În acele vremuri, se întâmplau aceste lucruri, înaintea apariţiei televiziunii, avionului cu reacţie
orice zgomot îţi capta atenţia.
În plus, unda de şoc de la sol, deci
ştiau ei, ceva extraordinar se întâmplase.
Un reporter local a ajuns la faţa locului; el
a raportat că erau împrăştiate bucăţi de navă pe o arie foarte mare, şi că
erau rămăşiţe carbonizate care i s-au părut a fi
extratereştri de pe altă planetă.
Ocupanţii au fost descrişi ca fiind de pe altă lume de către martori,
au fost îngropaţi creştineşte şi puşi într-un mormânt nemarcat.
Asta se întâmpla în 1897, cu şase ani înaintea
invenţiei aparatului de zbor al fraţilor Wright,
mai greu decât aerul.
De aceea consider accidentul prăbuşirii navei spaţiale de la Aurora
un nor de fum în controversa OZN, deoarece aceasta se-ntâmpla
cu şase ani înainte de apariţia oricărui tip de aparat de zbor inventat de om.
Martorii susţineau că resturile aparatului din accident
au fost recuperate de autorităţile locale, şi nu au mai fost văzute de atunci.
Alţii susţin că Judge Proctor le-a îngropat într-o
fântână adâncă.
Timp de decenii, incidentul a rămas în mare parte uitat,
până-n 1945, când un om pe nume Brawley Oates, care a cumpărat
pământul lui Proctor; conform relatărilor, a curăţat fântâna de moloz
unde mai târziu a dezvoltat un caz extrem de grav
de artrită, pe care pretindea a fi,
rezultatul apei contaminate.
El credea că apa din fântână conţinea
un fel de elemente care l-au îmbolnăvit de
artrită.
Era un caz foarte grav de artrită care până la urmă
l-a omorât.
O mulţime de oameni se-ntreabă, dacă nu cumva fântâna a fost contaminată
cu un fel de agenţi radioactivi, ceea ce ar fi fost raţional
ţinând cont că a condus la îmbolnăvirea sa cu artrită.
Am descoperit că oamenii care foloseau această fântână se îmbolnăveau.
Şi ceea ce se întâmplă la un moment dat,
este că, descendenţii acestor oameni se hotărăsc să astupe fântâna cu ciment.
Incidentul de la Roswell din 1947 provoacă controverse din toate direcţiile
în legătură cu incidentul de la Aurora.
De data aceasta, cu privire la corpul ciudat ce se presupune că
încă se mai odihneşte în mormântul nemarcat.
Noi, cercetătorii, am vrut să exhumăm cadavrul,
dar asociaţia cimitirului local nu ne-a îngâduit acest lucru.
Prima mea întrebare este, de ce nu? Cui atinge interesele?
Ca istoric îmi trezeşte suspiciuni
când cineva încearcă să ascundă ceva de tine.
Îţi spune că nu poţi, nu poţi să faci ceva.
Prima oară am aflat despre povestea din Aurora în 1973,
şi am fost acolo, înainte ca piatra funerară să disăparat, şi
probabil, că sunt printre ultimii oameni la ora actuală care îşi mai aminteşte
unde se află mormântul adevărat.
Mormântul a fost amplasat chiar aici.
Era un mormânt mic.
A unui copil sau a unei persoane foarte mici.
Şi piatra fiinţei mici, ce marca locul, a fost chiar aici.
Cu câţiva ani în urmâ, cercetătorii cu un
radar de penetrare a pamântului au stabilit că aici chiar a fost
cândva, un mormânt mic.
Cu mulţi ani în urmă, în 1973, Bill Case era jurnalist de aviaţie pentru
Dallas Times Herald.
Lucram pentru Star Telegram.
Ne-am întâlnit aici.
El avea un detector de metale, şi am descoperit trei plăci cu înscrisuri din metal
în mormânt.
La câteva luni după ce piatra mortuară dispăruse, Bill
m-a invitat să ne întâlnim aici.
Ne-am dus la mormânt, şi acolo nu am mai găsit nicio tabletă cu înscrisuri.
El mi-a arătat trei găuri mici care au fost forate în mormânt.
Cineva a extras metalul din mormânt.
În ultimele decenii,
investigaţiile suplimentare de locul accidentului s-au transformat în
dovezi neconcludente, inclusiv urme neobişnuit de mari de
aluminiu pe fundul fântânii sigilate unde
se presupune că, Judge Proctor a aruncat resturile.
Ar putea evenimentele care au avut loc la o fermă din Texas,
în primele ore ale zilei de 17 aprilie 1897, să fie într-adevăr dovada unei întâlniri
extraterestre?
Ar putea să fi fost primul astfel de eveniment apărut în zona de vest
a Americii?
Sau a fost doar unul din multele?
Adams Country, Ohio.
La sfârşitul anilor 1700, Preşefintele George Washington a recompensat atunci
cu terenuri din ceea ce era atunci ţara neexplorată de dincolo de Munţii Apalaşi
pe veteranii de război revoluţionari, cu parcele a câte 600 de acri fiecare, ca plată
pentru serviciile lor.
Dar când coloniştii au ajuns, au găsit o mare parte a terenului
acoperit cu mii de movile funerare indiene.
Iar unul dintre acestea era foarte diferit de restul.
Imaginaţi-vă că sunteţi împinşi spre vest, şi dintr-o dată
descoperi această efigie gigantă pe o movilă sub formă de şarpe.
Ceea ce aveţi este o structură gigantică, dar pur şi simplu stă acolo, în mijloc
într-un peisaj mirific.
Movila sub formă de Şarpe a fost una dintre incredibilele movile misterioase
descoperite de cei care au călătorit dincolo de Munţii Apalaşi.
Sunt mii de movile, dar movila Şarpelui cred că a fost specială.
La fel ca liniile Nazca din Peru, movila Şarpelui este un gigant,
o structura preistorică care arată ca şi cum ar fi menită să fie privită numai din cer.
Când vedeţi mare movilă a Şarpelui în Ohio,
ţi se pare ceva imens.
Şi nu poate fi apreciată când stai la sol şi o priveşti.
Ceea ce avem aici este menit să fie văzut din cer.
Ceea ce este cu adevărat misterios este că se află pe un platou ridicat
nepercepută de lumea de jos.
Şi dacă zbori cu avionul,
este un teren inegal.
Şi într-adevăr, ca s-o vezi trebuie
zbori deasupra ei, ca să vezi
imaginea cum trebuie, ceea ce este un mister.
Această structură de 1,330 de picioare ce seamănă cu un şarpe încolăcinduse
şi care mănâncă ceva ce seamănă cu un ou.
Aceasta este cea mai mare movilă efigie din lume, şi, curios,
spre deosebire de alte movile ale americanilor nativi, Movila Marelui Şarpe
nu a fost construită pentru înmormântări.
Movila Şarpelui nu a avut morminte.
Este una dintre acele movile misterioase care nu ne-a oferit nici un indiciu despre constructorii săi
dar pe proprietate erau movile mortuare datate
de la începutul perioadei timpurii, aproximativ cu 3.000 de ani în urmă.
Alt aspect curios despre Movila Şarpelui este unde
străvechii americani nativi au ales să construiască:
pe marginea unui crater de meteorit, largă de opt kilometri.
Cu 300 de milioane de ani în urmă , un meteorit a căzut în
această zonă şi a lovit Pământul cu aproximativ 80467.2 de kilometri pe oră.
Movila Şarpelui este construită chiar pe marginea craterului.
Şi există anomalii magnetice şi defecte care traversează
Movila Şarpelui şi pe care americanii nativi le puteau doza,
şi puteau să simtă energia pozitivă care ieşea din pământ.
Dacă aduci o busolă la marea Movilă a Şarpelui,
există anumite locuri unde acul busolei se învârteşte continuu.
Deci, în mod evident, avem unele câmpuri magnetice ciudate acolo şi
de asemenea, unele anomalii gravitaţionale.
Mitul spune că atunci când, americanii nativi
au venit aici, au putut vedea păsări similare cu porumbeii voiajori, sau
porumbeii de casă, rotinduse în cerc, în număr de milioane.
În interiorul craniului porumbelului este o bucată mică
de hematite, sau magnetite, acesta fiind modul prin care aceştia navighează.
Aceştia nu-şi puteau da seama unde se află nordul.
Imaginaţivă milioane de păsări care zboară înt-un cerc mare de opt kilometri.
În plus, pentru crearea anomalieii magnetice,
meteoritul a depus, de asemenea, o serie de elemente care nu sunt originare zonei,
inclusiv unul dintre elementele cele mai rare de pe Pământ - Iridiul.
Când privim spre locaţia Movilei Şarpelui,
descoperim nu numai că acolo se găseşte fier şi uraniu,
dar şi iridiu.
Iridiul poate rezista la temperaturi de până la 2.000 de grade Celsius.
Nu este coroziv.
Şi a fost de fapt folosit la navele spaţiale fără pilot.
Foarte mult iridiu aparent vine
mai degrabă din spaţiul cosmic, decât să fie găsit pe Pământ.
Iridiul este folosit la circuitele electrice termice.
Aceste sonde spaţiale includ
de fapt o sursă radioactivă, pentru că este singurul lucru care
poate furniza suficientă energie când ai trecut de Jupiter, şi
rămâi fără energia solară şi nu există nimic altceva.
Avem fier, iridiu şi uraniu,
trei substanţe care cu siguranţă nu ar trebui considerate să fi fost
folositoare Americanilor Nativi.
Atunci întrebarea este, cui i-au fost de folos?
Teoreticienii Astronauţilor Antici, cred că
extratereştrii ar fi putut veni la acest sit minier, să foreze după iridu,
pentru navele lor spaţiale şi ne indică numeroase peşteri descoperite
ca probă, găsite în craterul de sub movilă.
Chiar aici, putem vedea una dintre acele peşteri.
E destul de mare.
Acest sit este considerat a fi de milioane,
de ani vechime şi sunt şanse să existe foarte multe peşteri.
Dar dacă vizitatorii extratereştri chiar au venit aici
să foreze după iridiu şi alte elemente, ar putea asta explica de ce
Movila Şarpelui a fost construită în aşa fel, încât să nu poată fi văzută decât din aer?
Movila Şarpelui este un reper din spaţiu comform spuselor
indienilor Shawnee.
Aceştia sunt convinşi că, vizitatorii spaţiali foloseau Movila Şarpelui ca pe un punct de reper.
Conform liderului Zuni Clifford Mahooty,
Shawnee nu sunt singurii Americani Nativi care cred că,
Movila Şarpelui are conexiuni cu extratereştrii.
Strămoşii Stelari au vorbit cu Indienii Americani
despre locul de unde au venit.
Şi modul în care aceştia ar trebui să înfăptuiască ritualurile lor.
Constructorii movilei cred că au fost acele triburi de indieni care au intrat în contact
cu extratereştrii.
Este esenţa culturii noastre, iar movilele erau un loc
unde am fi putut să practicăm şi să învăţăm de la fiinţele care veneau
din altă lume ca să ne viziteze.
Teoreticienii Astronauţilor Antici indică de asemenea locul şi forma
Mareţei Movile Şarpe ca dovadă a originilor sale extraterestre.
Însuşi şarpele a fost aliniat cu o constelaţie
care atingea apogeul vârfului piramidal pe cer noaptea cu 5000 de ani în urmă.
Constelaţia Draconis, a fost folosită pentru a alinia Marea Piramidă.
În plus faţă de alinierea cu constelaţia Draconis,
coada Movilei Şarpeluise se alinia de asemenea cu
evenimentele solare ale solstiţiului şi echinocţiului, precum şi cu ciclul lunar de 18.6 de ani.
Ar putea aceste aliniamente astronomice precise să sugereze că
Movila Şarpelui a servit unui scop mai măreţ decât un simplu reper?
Unii cred că, datorită anomaliilor sale magnetice, acest sit
ar fi putut fi folosit şi pentru a stoca energie.
Aceste anomalii magnetice, aceste defecte, atrag fulgerele.
Movila Şarpelui se află chiar pe marginea
sculptată în calcar pur sau dolomită , care este chiar mai bună
decât calcarul folosit la construirea Marii Piramide, şi este
extrem de semi-conductoare.
Asta este ceea ce numesc eu piatra Movilei Şerpilor.
Este o caracteristică neobişnuită care pare să fie confecţionată dintr-un alt
tip de dolomită decât cea existentă pe suprafaţa generală a şarpelui.
Această piatră ar fi putut fi plasată în centrul oval.
Prin urmare, nu ar fi fost lovită aleatoriu, atât de mult
aşa cum ar tinde să lovească de foarte multe ori piatra.
Ar fi putut Movila Şarpelui să fi fost o sursă mare de energie?
Ar fi putut deţine o tehnologie extraterestră foarte avansată care cumva s-a pierdut?
Când mă uit la istoria modului de a construi monumentele străvechi
ca Stonehenge, Sfinxul, Piramidele, templele Maiaşe,
îmî spune că, oricât de avansaţi tehnologic am fi în zilele noastre
am pierdut o cunoaştere a ceva extraordinar,
pe care am dobândit-o cu mii şi mii de ani în urmă.
Şi este tragic că, nu numai c-am uitat cum să o utilizăm,
dar am retrogradat-o în tărâmul floclorului şi mitologiei.
Când lămpile cu fulger au fost eliminate,
culturile autohtone s-au cufundat din nou în întuneric, cu aproximativ 5.000 de ani în urmă.
Dar ştim că, dacă profeţiile lor ar fi adevărate, Movila Şarpelui va fi
într-o bună zi reactivată.
Şi în momentul în care re-activarea se va produce, va fi începutul
restaurării Pământului
A fost Marea Movilă a Şarpelui cu adevărat un centru vizitare
a extratereştrilor antici?
Dacă este aşa, poate că există, de asemenea, un adevăr şi în legendele din altă parte, chiar
întâlniri cu extratereştrii, mult mai bizare
în Vestul American.
Palmyra, New York. 21 Septembrie, 1823.
În jurnalul din dormitorul de la etajul unei cabane de lemn, situată în sudul
unui sat mic, rural, Joseph Smith în vârstă de 17 ani
a avut o viziune cu cineva, sau ceva, din altă lume.
Era noaptea târziu, era întuneric, iar camera era străbătută
de o lumină foarte, foarte puternică.
Şi aceeastă persoană plutea în aer, picioarele lui nu atingeau pământul.
Şi s-a prezentat sub numele Moroni.
După ce a discutat o vreme cu Joseph Smith, Moroni părea că
se ridică la cer, părăsind camera şi lăsând-o într-un întuneric total.
În dimineaţa următoare, Moroni a revenit la Joseph Smith ca să-i arate
cartea de aur ascunsă , care este în zilele noastre, din câte ştim noi
Cartea lui Mormon.
În conformitate cu Cartea lui Mormon, Moroni
i-a dezvăluit lui Joseph Smith, că el a fost un om care a trăit
în America la sfârşitul secolului al patru-lea şi începutul secolului al cinci-lea.
Dar America nu era adevărata casă a lui Moroni; el a pretins că
ar avea origini mult mai îndepartate.
Moroni a pretins că ar avea originile în roiul stelar din Pleiade.
Astfel că, o biserică din zilele noastre, cu nouă milioane de membri, cred că biserica lor
face parte din această lume, ci din altă lume.
Conform lui Joseph Smith, nu numai că Moroni a pretins că este de pe altă planetă
dar l-a şi îndrumat unde să sape după plăcile din aur de pe dealul Cumorah.
Scholars face referinţă asupra unei movile a străvechilor americani nativi,
foarte asemănătoare cu Movila Şarpelui.
De atunci am aflat că, în movilele funerare şi în alte movile
în întreaga regiune nativ americană, avem astfel de plăci.
Aceste plăci inscripţionate au fost găsite, nu numai în America de Nord,
dar şi în America de Sud.
Această entitate îi spune lui Joseph Smith să plece într-o expediţie pentru a descoperi un obiect
despre care ştim că ar fi putut fi o descoperire arheologică.
Dar dacă Moroni a fost o fiinţă spirituală sau metafizică,
de ce i-ar da lui Joseph Smith obiecte fizice cu care să
traducă plăcile?
Conform teoreticienilor vechilor astronauţi, Moroni poate, de fapt,
ar fi fost o Fiinţă Stelară, un extraterestru a cărei misiune
a fost să-i transmită lui Smith şi adepţilor săi, tehnologia avansată
a construirii movilelor.
În Mormonism, de fapt o mare parte din doctrina teologică a lor este direct legată
de această idee, cum că Dumnezeu, o varietate de îngeri şi diverse fiinţe spirituale trăiesc
pe diferite planete.
Potrivit legendelor Americanilor Nativi, Fiinţele Stelare au părăsit Pământul cu mii de ani în urmă
aproximativ în acelaşi timp, când teoreticienii astronauţilor antici
cred că extratereştrii au părăsit Egiptul.
Dar dacă viziunea lui Joseph Smith cu Moroni a fost reală, ar fi putut
să nu fi fost o întâlnire spirituală, ci una extraterestră?
Dacă este aşa, probabil, au existat şi alte astfel de vizite extraterestre, care,
la rândul lor, au alimentat un interes sporit în stele pe parcursul anilor 1800.
În secolul al XIX-lea, oamenii au fost foarte interesaţi de astronomie
Au fost unele supoziţii cum că ar putea exista viaţă pe alte planete.
De foarte multe ori, luminile de pe cer au fost asociate cu
vizitatori din altă lume.
Joseph Smith a simţit o astfel de conexiune strânsă cu
Americanii Nativi, despre care credea că l-ar fi putut ghida
într-o nouă Ţară Sfântă, pe care
a denumit-o "Noul Zion."
Deşi Smith a murit în 1844
victimă a violenţei mafiei, succesorul său, Brigham Young,
în cele din urmă a condus mormonii mai la vest, spre Utah.
În 1849, atunci când mormonii au ajuns în Parowan
liderul local Ute, Şeful Wakara, le-a spus că au intrat în
"Casa lui Dumnezeu" si le-a arătat dovada sub formă de
petroglife care datează de mii de ani.
De-a lungul statului Utah, există petroglife care înfăţişează
vânători cu arcuri şi săgeţi care vânează bivoli.
Întâmplări obişnuite din viaţa de zi cu zi.
Dar există, de asemenea, unele reprezentări, care sunt foarte ciudate.
Care arată ca nişte nave spaţiale.
Arată ca nişte fiinţe cu aureolă.
Ele arată ca nişte fiinţe cu antene pe cap, sau
fiinţe care poartă un anumit tip de un costum.
Din toate punctele de vedere, ei seamănă cu
reprezentări ale astronauţilor.
Great Falls, Montana. 19 octombrie 1865.
La şase luni după asasinarea preşedintelui Abraham Lincoln, un vânător de blănuri
a raportat, ceea ce ar putea fi primul accident de OZN înregistrat ca document în Bătrânul Vest.
În Missouri, 1865, un democrat
a raportat că, un vânător a văzut noaptea
o lumină pe cer.
Lumina a trecut peste tabăra sa, s-a rupt în bucăţi şi s-a prăbuşit în pădure la câţiva kilometri.
A doua zi i-a luat urma,
şi a găsit o piatră mare răsturnată pe partea laterala a unui munte.
Era goală, era crăpată, întredeschisă; el afirmă că
erau camere înăuntru, iar pe pereţi erau
hieroglife.
Şi-acolo mai era un fel de lichid ciudat, împrăştiat peste tot.
Dar ziarele, după cum ştiti, au mers atât de departe încât să sugereze că
acestea au fost nişte mijloace de transport meteorice ale extratereştrilor de pe Mercur sau Uranus.
Ideea prăbuşirilor OZN a fost
explorată în secolul al XIX-lea, cu aproape o sută de ani
înainte de Roswell.
Dar ceea ce face aceast poveste
şi mai intrigantă pentru teoreticienii Astronauţilor Antici
este locaţia de observare, de-a lungul superior a râului Missouri.
Aceasta este locul de origine al indienilor Blackfoot, un trib a căror
legende antice includ poveşti ciudate cu Fiinţe Stelare care vizitau
aceste locuri, din alte lumi.
Indienii Blackfoot au legende foarte profunde şi
mituri care relatează forme ciudate de nori ce
se coborau din cer pe Pământ
şi aceste vehicule celeste.
Şi modul în care sunt descrise, acestea pot fi
idei moderne de farfurii zburătoare sau OZN-uri.
Ar putea obiectul, pe care vânătorul de blănuri din Montana, susţinea că
l-a găsit cu adevărat, ar fi fost una dintre navele extraterestre descrise
de legendele indienilor Blackfoot?
Şi însemnele ar fi putut, să fi fost identice cu cele descoperite de Joseph Smith
pe plăcile din aur?
Pentru unii Americani Nativi, cum ar fi Marele Şef Elk
al tribului Yankton Dakota, Fiinţele Stelare s-ar afla
încă printre noi şi încă ar avea contacte cu oamenii.
Multe dintre rudele noastre care vin din cer
comunică cu noi prin telepatie şi sunt căţiva care au venit şi
mi-a arătat o placă cu simbolurile lor.
Au vorbit cu mine şi i-am înţeles foarte bine.
Aceasta este o copie a unei plăci care se afla
într-una din nave.
Şi ele reprezintă legile universului.
Şi sunt păzite de Oamenii Stelari.
Deci, acestea sunt legile universului.
Oare americanii timpurii s-au confruntat într-adevăr cu ceea ce localnicii numesc Fiinţele Stelelor în timp ce
treceau frontiera?
Şi ce alte experienţe de acest gen
au mai întâlnit
în timp ce înaintau către vest?
Tombstone, Arizona.
În 1881, acest oraş infloritor, minier, a fost casa lui Wyatt Earp
şi locul unui schimb de focuri la O.K. Corral.
Peste zece ani, va deveni o locul
uneia dintre cele mai bizare apariţii OZN din istorie.
În conformitate cu o poveste din epitaful Tombstone, în 1890
doi fermieri care ieşiseră în deşertul din Arizona, au vazut
un fel de monştri, cu o aripi imense. Monştrii au fost
descrişi ca având corpul unui aligator şi aripile au fost descrise ca
nişte membre. Există o altă versiune a poveştii spusă de către
nişte cowboys la bătrâneţe, care au tras în pasăre
dar aceasta a scăpat. Aceasta era la propriu anti glonţ.
Au existat o serie de rapoarte de păsări mari pe care cowboy-ii
le-au împuşcat sau le-au urmărit pe distanţe mari
şi au raportat că, gloanţele ricoşau din pielea lor.
Dar, oare această poveste, a păsării gigante a fost o simplă farsă,
aşa cum cred mulţi?
S-au a existat un sâmbure de adevăr în ea?
În Vestul Sălbatic, avem poveştile acestor creaturi care
trăiau în mine.
Călăreţul fantomă, era acel cowboy care zbura
pe cer, dar şi trenuri fantomă.
Au fost oare, toate aceste poveşti, doar poveşti pentru focul de tabără
scornite la faţa locului?
Sau aveau la bază ceva adevăr?
Pentru mulţi dintre americanii care au trăit la începutul sau la mijlocul
anilor 1800, marea frontieră de vest a oferit atât oportunităţi cât şi
o profundă schimbare sociologică.
Eliberaţi de constrângerile tradiţiilor Europene şi
fundamentalismul Iudeo Creştin, primii pionieri au putut
să facă experimente politice, sociale şi religioase
filozofii pe care omologii lor din Est le dezaprobau.
O astfel de filozofie nou aparută a fost numită Transcendentalism.
Transcendentalism-ul a fost probabil filozofia de vârf
dezvoltată în America în secolul al 19-lea.
Una dintre figurile fondatoare a fost Ralph Waldo Emerson.
Credinţa sa în existenţa vieţii extraterestre l-a făcut
să se îndepărteze de creştinism, şi alt scriitor care a luat-o pe acelaşi drum
a fost poetul Walt Whitman.
Cea mai renumită carte a sa din 1855 a fost "The Leaves of Grass."
În "The Leaves of Grass," sunt peste 200 de referinţe astronomice.
El credea cu tărie în extratereştri.
Într-un cuvânt, transcendentalismul a reamintit tinerei Americi că
nu toate lucrurile sunt cunoscute şi că unele lucruri sunt percepute, dar
nu prin cele cinci simţuri..
Astfel, cei din est au plecat în vest, pentru a descoperi idei noi şi alte perspective.
O altă influenţă puternică asupra vieţii americanilor din secolul XIX
observată de lume a fost apariţia unui nou gen
de literatură, science fiction.
Cred că imaginea pe care ne-am creat-o
din multe filme şi emisiunile TV, este că, cowboy-ii sunt
duri şi analfabeţi.
Majoritatea cowboy-lor erau foarte citiţi. Se confruntau cu foarte multe spectacole, în aer liber
pe câmpii.
Unul dintre primii mari scriitori americani de science fiction a fost
veteranul Războiului Civil, Ambrose Bierce, care credea cu tărie în
posibilitatea existenţei vieţii într-o lumea îndepărtată de a noastră.
Ambrose Bierce a fost autorul unor povestiri foarte ciudate.
"Dificultatea de a traversa câmpul" era povestea
unui fermier din Alabama care într-o zi se plimba pe un câmp, când a dispărut.
El a dispărut.
Şi ani mai târziu, soţia sa spunea că auzea din când în când
vocea sa, venind din lanurile de grâu, dar el nu se afla acolo.
Ambrose Bierce a încercat să ne arate că acest om a călătorit
într-o altă lume inter-dimensională.
Şi în timp ce era încă acolo, el de fapt nu era acolo.
Acesta este considerat de mulţi savanţi şi istorici cum este Bierce
precum şi alţi autori de ficţiune fantastică au fost influenţaţi
de Americanii Nativi şi de folclorul lor.
În plus faţă de credinţa lor în Fiinţele Stelare, ei credeau în existenţa
unor porţi inter-dimensionale sau portal-uri, care ar permite vizitatorilor
să călătorească prin timp şi spaţiu.
Dacă vă gândiţi la oamenii care au dispărut brusc printr-o gaură
din spaţiu şi timp într-o altă dimensiune, când ne gândim
la teoria relativităţii prin care spaţiul şi timpul se îndoaie
ni se pare o nebunie, pentru că ştim matematic cum să descriem
găurile din timp şi spaţiu care conecteaza diferite regiuni ale spaţiului.
Dacă ar fi existat astfel de portaluri într-adevar, misterul ar fi putut fi
desluşit de însuşi Ambrose Bierce. Când s-a aventurat la sud de graniţă
în deşertul Mexican.
La începutul secolului XX Ambrose Bierce a fost
în nordul Mexicului, în această zonă recunoscută pentru fenomenul straniu,
numit Keymay, de asemenea şi această zonă se crede ca ar fi
portale interdimensionale.
Una dintre teorii este că Bierce nu ar fi călătorit singur în Mexic.
Un alt personaj care iese în evidenţă este F.A. Mitchell Hedges
care ar fi călătorit cu el în Mexic.
Mitchell Hedges a fost un mare aventurier britanic, care a fost remarcat
pentru descoperirea sa, un craniu de cristal maiaş.
Oraşul antic Paquime este la doar câţiva kilometri distanţă de Peştera de Cristal.
Cele mai mari resurse de cristal din lume se găsesc aici.
Mitchell Hedges credea că, craniul său ar fi capabil
să comunice cu o persoană interdimensională
transferând mesajul către o fiinţă extraterestră.
Conform teoriei, Hedges împreună cu Bierce, ar fi descoperit
sau ar fi dezvoltat o metodă de a comunica, cu ajutorul cristalelor
amplificândule energia, şi s-ar fi teleportat, conform povestirilor lor,
într-o altă dimensiune a spaţiului, şi nu s-a mai auzit de ei.
Din acea dimensiune, el a transmis un ultim mesaj
o scrisoare, iar scrisoarea se încheia cu mesajul
"În ceea ce mă priveşte, voi pleca mâine spre o destinaţie necunoscută."
Omul care a scris despre multe dispariţii ciudate,
nu s-a mai văzut şi nu s-a mai auzit de el vreodată.
Oare Ambrose Bierce s-a jucat cu, cuvintele, sau chiar a descoperit
un portal interdimensional, cum ar fi cele descrise în povestirile sale?
Poate că răspunsul poate fi găsit într-un lac misterios din California,
despre care se crede că ar putea fi o poartă de acces spre o altă lume.
Lacul Elizabeth. Sudul Californiei.
Acest ochi de apă se află la intersecţia
plăcilor tectonice care formează falia San Andreas.
Mexicanii care au colonizat California, în anii 1700 au denumito
Laguna del Diablo, Lacul Diavolului.
Şi se spunea că, bestia diavolului va veni în această lume
printr-un portal de pe fundul lacului.
Legenda locală spune că pe fundul lacului s-ar afla o intrare
spre infern. Ei îl numesc, Lacul Diavolului.
Se mai spune că pe la mijlocul secolului XXVIII până pe la 1880
ceva s-a întamplat acolo, care speriat localnicii.
Unii dintre proprietarii bogaţi de terenuri, au construit ferme acolo. Aceşti fermieri
au pretins că au fost harţuiţi şi chinuiţi de un fel de
bestii monstruase care ieşeau din apă
şi care le furau vitele şi erau o ameninţare pentru localnici.
Fermierii care pretindeau că au văzut aceste bestii
le-a numit, "Păsările Tunetului," iar descrierea lor a fost aproape identică
cu păsările uriaşe văzute de cowboy în Tombstone în 1890.
În cele din urma, unul dintre proprietari şi-a pus în minte
să vâneze aceste creaturi şi să le vândă circului.
Conform poveştilor, fermierul a reuşit să tragă
câteva focuri în această creatură, care părea a fi
din metal şi antiglonţ.
Gloanţele ricoşau din creatură.
Iar după această confruntare, pasărea a zburat spre est şi nu a mai fost văzută
vreodată în California.
Ar putea fi aceste aşa zise Păsări ale Tunetului,
aceleaşi creaturi asupra cărora au tras cowboy-ii în Tombstone?
Şi de ce a fost menţionat de către localnici ca fiind, "Creatura Diavolului"?
Ei nu aveau vocabularul pe care îl avem în zilele noastre.
Aşa că, atunci când evenimente inexplicabile se întâmplau,
le asociau cu Lacul Diavolului, şi erau numite Diavolul ăsta
sau Diavolul ăla.
Dacă nu o asociezi cu legenda ai putea descoperi că acela a fost un portal spre o altă dimensiune.
Despre care localnicii ştiau şi ar putea avea o legătură
cu prezenţa unor entităţi misterioase în acea locaţie specifică.
Dacă o poartă spre o altă dimensiune sau spre alt colţ din univers
se află pe fundul Lacului Elizabeth, ar putea totuşi să fie posibil
ca Păsările Tunetului să nu fi fost cu adevărat o creatură,
ci altceva chiar mai incredibil.
Păsările Tunetului erau enorme, şi scoteau un zgomot infernal,
aşa că partea cu tunetul, ar fi putut suna ca un motor de avion supersonic.
Era capabil să strapungă şi să emane foc.
Avem aceste creaturi zburătoare uriaşe care emanau un sunet asemănător tunetului
şi lumini din ochi. Asta îmi dovedeşte
că se confruntau cu un fel de navă.
Indienii Nativi din America de Nord cunosc cu siguranţă această pasăre.
Dar, de această dată aveau de-a face cu altceva. Un obiect care avea capacitatea să zboare,
care este mai mare decât un vultur dar în acelaşi timp
scotea un sunet infernal. Şi-aşa aveţi descrierea Păsării Tunetului.
Chiar şi atunci când avioanele au început să zboare pe cer, aici,
în sud vest, de fapt, le spuneau păsări de metal,
iar când primul avion a aterizat în Zuni, indienii care se aflau acolo
chiar s-au închinat şi au început să venereze avionul.
Ce mă face să mă gândesc la un concept numit depistare culturală, de metamorfoză
a OZN-urilor care pot apărea sub orice formă. Dacă te duci
în China antică aceştia vorbesc despre dragoni zburători,
în Egiptul antic vorbesc despre bărci zburătoare.
Te întorci în timp pe vremea Romanilor, care vorbesc despre scuturi zburătoare.
Probabil aceasta era interpretarea lor sau
probabil chiar asta au văzut.
Oare cowboy-ii din Tombstone, Arizona şi fermierii de la Elizabeth Lake
au fost martorii unui vehicul extraterestru? Unul care ar fi putut vizita
America de Nord de mii de ani.
Adevărul este că există câteva poveşti foarte interesante
şi incredibile, care provin din anii 1800, despre obiecte care zboară,
evenimente şi întâlniri ciudate.
Vestul Sălbatic nu a fost doar mortal, sângeros, a fost de asemenea şi misterios.
A fost o vreme în care oamenii se confruntau de multe ori cu lucruri
pe care ei nu le-au înţeles şi au trebuit să inventeze poveşti ca să ţină cont de ele.
Şi veţi vedea acest lucru în aproape fiecare societate.
Câte cunoştinţe avem despre multe lucruri din zilele noastre despre care credeam că sunt chiar imposibile?
Întotdeauna încerc să fiu deschis când aud o poveste
şi poate că nu cred, dar nici nu o desconsider în totalitate.
Extratereştrii invadează un oraş liniştit din Vest, iar
cetăţenii îngroziţi se înarmează, în încercarea disperată dar curajoasă
de a se apăra.
Un produs simplu comercial a unui măreţ concept imaginar Hollywood-ian?
Sau poate că, filmele de genul "Cowboys and Aliens" sunt inspirate
din evenimente istorice?
Poveşti provocatoare a tot ceea ce ştim sau poveşti care sfidează
tot ce cunoaştem sau credem despre noi?
În timp ce continuăm să explorăm imensitatea universului şi
cercetăm din ce în ce mai mult, misterele Pământului,
ne apropiem de, desluşirea secretelor trecutului nostru, şi
să deschidem poarta viitorul nostru?
-- Sincronizare StruG --