Rachete capabile să distrugă oraşe întregi...
foc care arde sub apă...
şi avioane cu reacţie care zboară fără pilot...
De-a lungul istoriei, descoperirile tehnologice au dus la
descoperirea unor arme care
sunt din ce în ce mai mortale.
Am evoluat de la ataşarea de pietre ascuţite betelor
iar apoi dintr-o dată avem săbii.
În Mahabharata, sunt descrise
46 de tipuri de arme diferite.
Foloseau rachete aer-sol de mare putere
arme cu fascicule de lumină puternice.
Este uimitor să citim întâmplări de acu mii de ani în care
se foloseau arme din ziua de azi.
Dar au fost aceste arme
produsul inovaţiei umane ?
Sau au fost create cu ajutorul
unei surse mult mai... extaterestre ?
Extratereştrii s-ar putea să le fi dat
oamenilor aceste arme.
Ei vor ca noi să putem evolua,
pentru ca în final să ajungem ca ei.
Milioane de oameni din întreaga lume
cred că am fost vizitaţi în trecut
de fiinţe extraterestre.
Dar dacă ar fi adevărat ?
Să fi ajutat extratereştrii la formarea istoriei noastre ?
Şi este oare posibil ca ei
să fie responsabili pentru crearea celor mai letale arme ale omenirii ?
Traducere de BlackM00N m00nblack@yahoo.com
Pământul. Cu 4,5 miliarde de ani în urmă.
Magmă topită ţâşneşte de sub scoarţă.
Fulgere brăzdează cerul.
Şi râuri de lavă curg pe tot globul.
Încă de la începutul timpurilor planeta noastră s-a schimbat continuu...
evoluând... devastată de forţele naturii.
Şi tocmai utilizarea acestui potenţial a oferit umanităţii
cele mai formidabile încercări şi totodată realizări.
Faptul că umanitatea a reuşit
să manipuleze focul, a fost probabil
cel mai formidabil eveniment.
În momentul în care am reuşit să
stăpânim focul, totul a început să se schimbe pentru oameni.
Dar cum au învăţat strămoşii noştri
să recreeze şi să folosească acest volatil
şi până la urma esenţial, element al pământului ?
A fost pur şi simplu o parte a evoluţiei noastre intelectuale ?
Sau poate aceste cunoştinţe să fi venit din alte
origini, mai extraterestre ?
Când ne uităm la foc, ne gândim
cum strămoşii noştri îl faceau, prin frecarea a doua beţe.
Dar fiecare cultură specifică faptul că focul a fost un dar de la zei.
În tradiţiile americanilor nativi destul de des focul
este furat de la lumea de deasupra.
În legendele Maori, din nou, vedem că focul este furat de la zei.
În legendele greceşti, Prometeu
este cel care fură focul zeilor.
Cum se poate să existe atâtea mituri similare în care
focul să provină de la zei ?
Conform teoriei astronauţilor antici această ciudată asemănare
poate fi de fapt dovada că zeii
sau poate, fiinţele extraterestre există cu adevărat.
Şi dacă e aşa, astfel am putea explica cum omenirea a folosit în cele din urmă
focul pentru a crea arme din ce în ce mai distructive.
Dacă vorbim despre faptul că vechii extratereştri au avut un impact
unde ar fi fost acest impact cel mai vizibil ?
Eu m-aş aştepta să fie în prelucrarea metalului.
Şi putem observa faptul că omenirea a făcut mari şi rapide evoluţii
în prelucrarea metalelor ?
Da, putem.
Am evoluat de la ataşarea de pietre ascuţite beţelor de lemn
iar apoi, dintr-o dată... avem săbii de metal.
După cum spun arheologii, prima transformare a metalului
în diferite arme, s-a petrecut în epoca bronzului
începând cu 3000 i Hr. în orientul apropiat.
Majoritatea săbiilor erau din cupru sau fier.
Dacă ne gândim, acele vremuri încep cu bronzul
nichel, metale moi şi uşor de prelucrat,
motiv pentru care nu avem fier
este acela că fierul este mult mai greu de prelucrat, trebuie încălzit foarte tare
pentru a-l prelucra, şi pur şi simplu este un material mult mai dur.
Se luptau, se loveau cu aceste săbii
nefiind un metal dur, înseamnă că nu întotdeauna erau foarte ascuţite.
Iar aceşti oameni se luptau între ei
îşi spărgeau unii altora capetele,
îşi rupeau capetele şi mâinile cu aceste bucăţi de metal.
Aproximativ 1000 de ani după descoperirea fierului
vine o altă mare descoperire:
Inventarea oţelului.
Nimeni nu ştie cu adevărat
când au început oamenii să producă oţel.
Unii spun că abia pe la 1000 iHr.
Să faci o sabie de oţel în acele vremuri, nu era un lucru uşor.
Trebuia să ai fier de calitate superioară.
Şi de cele mai multe ori
nu reuşeau să extragă acel fier din pământ.
Se folosea adesea metalul din meteoriţi,
care era fier pur şi din care se făceau cele mai bune săbii.
Acestea erau considerate săbii magice.
Şi de obicei acesta era un secret bine apărat. În fiecare sat
existau una sau două astfel de săbii.
Existau căpetenii războinice care aveau un ţel specific:
Să găsească toate aceste săbii
şi să le ia pentru armatele lor.
Nu e nicio îndoială că acele culturi care au reuşit să obţină oţelul
au devenit cuceritorii lumii.
Prelucrarea fierului este un proces
destul de simplu, ce nu necesită cunoştinţe metalurgice deosebite
Însă făurirea oţelului era un proces mult mai complex.
Aşadar cine, sau ce, este responsabil
de această extraordinară evoluţie ?
În cartea lui Enoch vedem unele
interacţiuni între oameni şi fiinţe celeste.
Oare ce ne-au dăruit ei ?
Ne-au dăruit oţelul.
Şi legenda continuă nu doar în Biblie sau din cărţile lui Enoch
ci încă din timpurile sumerienilor unde zeii foloseau oţelul.
Făurirea unei săbii era un proces magic
în timpurile dinaintea metalurgiei moderne.
Abilitatea de a lua fierul în stare naturală şi a face o sabie din el
era considerată opera unui vrăjitor.
Nu priveau niciodată fierarul satului în ochi
pentru că le era frică să nu fie ucişi de privirea lui.
Fierarul nu avea voie să trăiască în sat
din cauza puterilor sale magice.
Noţiunea de prelucrare a metalelor fiind un proces întunecat şi magic
era atât de răspândită încât până şi în mitologia greacă
Zeus îl privea pe Hefaistos, fiul său şi zeul metalurgiei
cu suspiciune.
Hefaistos era cel responsabil cu făurirea armurilor pentru zei.
Dar adevăratul miracol îl săvârşeşte făurind scutul lui Ahile.
Şi pe el este reprezentat tot universul.
Ce este uimitor la acest obiect este faptul că el nu este
un scut static, el este viu.
Acest lucru este ceva făcut de om.
Este terifiant şi este înfricoşător, acest scut te va ucide,
doar cu frumuseţea sa metafizică.
Are o abilitate ciudată de a combina metalul
cu viaţa sa proprie.
Aşa că Zeus este foarte suspicios când vine vorba despre acest personaj
şi încearcă să scape de el.
Aşa că Zeus îl ia şi îl aruncă, iar el cade şi cade
şi cade, şi cade... până ajunge pe o insulă
numită Lemnos.
Acolo pe insula Lemnos există un mic orăşel pe nume
Hephaestia, aşadar există un oraş numit special după Hefaistos.
Acum 3,000 de ani, Hephaestia a fost
unul dintre cele mai importante oraşe din Grecia.
Şi după cum relatează scrierile vechi Hefaistos chiar trăia
printre locuitorii din Lemnos.
Grecii venerau fierăria sa divină
şi îi construiau monumente.
Dar să fi existat această fiinţă mitologică
cu adevărat în Grecia antică ?
Şi dacă a existat, este posibil ca el să nu fi fost un Zeu...
ci un vizitator străvechi ?
În mitologia greacă zeii sunt concepuţi
asemenea fiinţelor umane.
Şi sunt multe scrieri ce explică faptul că existau o mulţime
de interacţiuni pe care oamenii le puteau avea cu zeii.
Se spune clar că ştiinţa făuririi săbiilor ne era dată
direct de către zei.
Iar aceşti zei nu erau închipuiri ale
imaginaţiei strămoşilor noştri, ci erau fiinţe umane.
Este posibil ca strămoşii noştri să primească ştiinţa prelucrării
metalelor şi a făuririi armelor
de la fiinţe extraterestre ?
Şi este oare posibil ca povestiri ale săbiilor cu puteri magice
să fie mai mult decât ficţiune ?
Teoria astronauţilor antici crede că răspunsul s-ar putea găsi
de cealaltă parte a globului... în Japonia.
Japonia, anul 700 d.Hr.
Aici, conform legendei, fierarul Amakuni, şi fiul său
Amakura, s-au închis în fierăria proprie
într-un efort pentru a crea sabia perfectă.
Timp de şapte zile şi şapte nopţi
s-au rugat zeilor Shinto ca să-i îndrume.
31 de zile mai târziu au ieşit din izolarea lor cu o sabie curbată
cu un singur tăiş, care nu semăna cu săbiile făcute înainte.
În acele vremuri, săbiile folosite de ei
aveau două tăişuri, şi un design chinezesc
săbii greu de mânuit, greoaie si inconfortabile.
Amakuni a schimbat şi a învăţat din nou
tot ce ştia despre metalurgie până atunci
şi în final a ieşit din fierăria sa cu această sabie cu un tăiş
şi cu o linie curbă.
Toţi fierarii îl ridiculizau.
Toţi râdeau de el.
Credeau că e ridicol,
că nu ştia ce face.
"Nu aşa se face."
Ei bine, următoarea dată când împăratul a pornit la luptă
a folosit săbiile cele noi. La întoarcere, Amakuni
l-a aşteptat în prag, şi a început să numere săbiile:
Două, zece, 15, 20, 100, 200 săbii - nici una nu era ruptă.
Iar împăratul l-a lăudat şi a spus:
"Tu eşti cel mai mare făuritor de săbii din toate timpurile."
De atunci ei au urmat acel model.
Dar care a fost secretul
din spatele noului design al lui Amakuni ?
Ce, sau cine, l-a inspirat să devieze de la modelul
folosit de mai bine de 1000 de ani ?
A fost el un simplu vizionar ?
Sau a primit indicaţii extraterestre în timpul celor 7 zile şi nopţi
în care s-a rugat zeilor Shinto ?
Istoria sabiei japoneze este o istorie lungă şi diversificată
care se trage încă din credinţele mitologice în care
Omikami, zeiţa soarelui îi dăruieşte nepotului ei o sabie atunci când
îl trimite jos pe pământ pentru a domni.
Conform credinţelor samurailor,
fiinţe superioare numite Kami au creat oamenii.
Dar pentru ca oamenii să experimenteze natura divină a fiinţelor Kami
ei trebuie să se supună unor ritualuri de purificare
întotdeauna prin făurirea unei săbii.
Înainte să începi acest ritual
faci baie şi îţi pui haine curate.
Toţi asistenţii tăi se roagă şi solicită ajutor de la zei.
Şi vor fi prezenţi fierari care vor
cânta în timp ce bat fierul...
Pentru că fiecare lovitură de ciocan
adăugă acea incantaţie metalului.
Să fi intrat Amakuni, şi fiul său
Amakura, în contact cu fiinţele Kami ?
Şi este posibil oare că aceşti zei budişti să nu vină din lumea spirituală
ci din una extraterestră, la fel de veche
pe cum consideră teoria astronauţilor antici ?
Este posibil ca aceste fiinţe să-l fi ales pe Amakuni, cel mai mare
făuritor de săbii al tipului sau pentru a-i dărui această tehnologie ?
Când oferi lucruri foarte puternice unor oameni, trebuie să te asiguri
că acei oameni sunt extrem de inteligenţi,
pentru a le putea folosi.
Ce observăm peste tot este că
chiar dacă zeii au dăruit oamenilor lucruri extraordinare
inclusiv focul şi alte tipuri de tehnologii,
trebuia să existe cineva să ştie să lucreze cu ele
o fiinţă umană bine instruită.
Un alt exemplu al muncii lui Amakuni
este sabia Kogarasu Maru o sabie legendară în Japonia
ce se află în colecţia imperială.
Dar învăţaţii lumii moderne şi oamenii de ştiinţă au greutăţi
în a descifra secretul puterii sale.
Faimoasele povestiri sunt întotdeauna
legate de oţelul folosit la săbiile samurailor.
Sunt foarte greu de reprodus deoarece aceste procese
sunt incredibil de sensibile
la exactitatea temperaturii necesare.
Printre proprietăţile acestor săbii sunt flexibilitatea, felul în care
împăturesc oţelul iar şi iar, puterea incredibilă
şi rezistenţa la oxidare, factor important
dacă vrei să păstrezi o sabie ascuţită.
Poate fi faptul că metodele moderne de făurire a săbiilor
nu pot reproduce calitatea săbiilor lui Amakuni
o dovadă în plus că el a fost
învăţat de o rasă superioară ?
Există posibilitatea ca aceste săbii străvechi să conţină tehnologii
de făurire pe care încă nu le-am descoperit ?
În budismul Shingon sabia are viaţă proprie.
Nu samuraiul alegea sabia.
Întrebarea era dacă samuraiul este destul de bun pentru acea sabie ?
Să-l fi ales sabia pe el ?
Să fie această filosofie a budismului Shingon,
prin care sabia alege samuraiul, o simplă tendinţă a oamenilor
de a-şi proiecta conştiinţa spirituală
în obiectele personale ?
Sau totuşi, fierari ca şi Amakuni
să fi posedat cunoştinţe din altă lume ?
Ştiind că săbiile, ca şi alte arme letale nu vin de la oameni ci
au o origine divină sau nepământeană ?
După cum spune legenda, o astfel de sabie exista
în secolul 15 în Franţa, sabia Ioanei D'Arc
Când Ioana D'Arc a fost arestată şi când a fost dusă la
ceea ce noi cunoaştem ca procesul ei de condamnare,
inchizitorii ei erau foarte hotărâţi
să afle informaţii despre sabia ei.
Inchizitorii erau de-a dreptul obsedaţi de sabia ei
deoarece această sabie avea
reputaţia că deţine puteri legendare, puteri divine.
Ioana susţinea că vocile îngerilor
au dus-o spre această sabie.
Ea spune că a găsit-o aşa cum era
ascunsă în spatele altarului Sfintei Catherine de Fierbois.
Se spune că sabia ar fi fost făurită de arhanghelul Mihail
şi că oricine o poseda, era invincibil.
Şi asta era cu siguranţă adevărat, pentru că Ioana a purtat-o cu ea
peste tot, chiar şi în bătălia de la Orleans.
O bătălie decisivă care a facilitat
întronarea regelui Charles VII al Franţei.
Să fi primit Ioana D'Arc această sabie
invincibilă de la extratereştrii
care aveau un interes în viitorul Franţei ?
Teoria astronauţilor antici nu crede că acest lucru este doar posibil
ci şi probabil.
Şi arătă spre legendara povestire a regelui Arthur ca dovadă.
Regele Arthur a avut două săbii.
Sabia din stâncă, cea care l-a indicat că următor rege
este una din ele.
Când ascult povestirea acestei săbii magnifice care
este implântată în piatră până la mâner
şi doar regele Arthur are puterea să o scoată din piatră,
ei bine, atunci încep să mă gândesc la un fel de sistem biometric de securitate.
Noi avem arme în ziua de azi
care pot fi folosite decât dacă
trăgaciul îţi recunoaşte amprenta.
Este oare posibil ca această sabie din piatră să fi fost calibrată
biometric special pentru regele Arthur ?
Eu cred că da.
Ştiu că sună nebuneşte când spunem că ceea ce descoperim
în ziua de astăzi este de fapt redescoperirea a ceva ce
exista deja cu mii de ani în urmă.
Conform legendei regelui Arthur,
sabia pe care a scos-o din piatră
nu a fost niciodată folosită în luptă.
Legendara să sabie a fost Excalibur.
Sabia Excalibur a primit-o de la Doamna lacului.
O mână a ieşit din lac şi i-a dat sabia magică.
Şi conform cronicilor antice această sabie strălucea cu
lumina a 30 de sori, şi orbea inamicii.
Se spunea că sabia regelui Arthur
radia lumină şi energie atunci când
lupta împotriva monştrilor.
Aşadar, avem săbiile reprezentate ca şi obiecte magice, dar
şi aici suspectăm lipsa de înţelegere a tehnologiilor din acea vreme.
Cu toate astea, istoricii încă dezbat dacă povestirile despre regele Arthur
au o bază reală. In 1998, arheologii
au descoperit o plăcuţă din secolul VI inscripţionată cu numele său
în localitatea unde s-a născut Tintagel, Anglia.
Dacă regele Arthur a existat cu adevărat
să fie şi legendele despre săbiile sale adevărate ?
Şi dacă sunt, să fie asta o dovadă a faptului că extratereştrii
le-au dăruit oamenilor arme cu provenienţă nepământeană ?
Poate că răspunsul poate fi găsit în antica Romă, studiind
o bătălie legendară.
Una care implică un fenomen ceresc, la care au asistat mulţi martori.
Roma. 27 Octombrie, 312 d.Hr.
La podul Milvian, în nordul oraşului
împăratul Constantin, detronat, se pregătea să reia tronul de la Maxentius.
Vede pe cer, ceea ce mai târziu va descrie ca
o cruce care plutea deasupra sa.
El interpretează aceasta viziune ca un semn de la zeul creştin.
A doua zi Constantin şi armata sa va purta semnul Chi Rho
pe scuturi şi pe steaguri,
unul dintre primele simboluri cruciforme folosite de creştini.
După ce ies victorioşi din luptă,
creştinismul devine religia oficială a imperiului roman
iar lumea e schimbată pentru totdeauna.
Dar să fi fost acel obiect cruciform pe care Constantin susţine că l-a văzut
pe cer, un semn de la Dumnezeu ?
Sau să fi fost o altă forţă extraordinară ?
Arăta în formă de cruce
dar forma crucii le au şi avioanele,
pentru că fuselajul şi aripile ar arăta
ca şi o cruce, pentru cineva care priveşte în sus.
Desigur în acele vremuri nu ştiau despre astfel de aparate.
Erau unele semne importante care erau văzute pe cer
în aceeaşi perioadă şi erau descrise ca fiind un crucifix pe cer.
Dacă ar fi să apară în ziua de azi
noi le-am descrie total diferit.
Oare Constantin să fi văzut în locul
presupusei cruci plutind pe cer
de fapt o navă extraterestră ?
Să fi câştigat Constantin bătălia
pentru că aceşti extratereştri ţineau cu Constantin
şi astfel să fi modificat istoria pentru totdeauna ?
După cum spune teoria astronauţilor antici
există dovezi şi mai clare ale faptului că împăratul Constantin
a trăit experienţa întâlnirii cu extratereştrii.
La scurt timp după bătălia de la podul Milvian,
se spune că ar fi primit o nouă armă foarte puternică
cunoscută ca şi Focul Grecilor. Era cea mai devastatoare armă
a timpului său, şi se spune că i-a fost dăruită lui Constantin de către îngeri.
Se spune că ardea atât de violent şi de fierbinte
încât nici în cele mai mari furtuni
focul nu se stingea. Şi când era îndreptată înspre mare
când se scufundă în apă
ardea până pe fundul mării.
În una din lupte Bizanţul a fost atacat de
1800 de nave persane
din care doar 15 au scăpat.
Toate celelalte fiind nimicite de această armă numită Focul Grecilor.
Şi prinţul Igor, care a atacat Bizanţul în anul 941 d.Hr.
A atacat cu 1000 de nave.
Doar 10 au mai ajuns acasă.
Dar şi mai fascinant decât
incredibilul Foc al Grecilor
este faptul că nimeni nu a putut reproduce această armă
nici după 1600 de ani.
Oamenii de ştiinţă au încercat să identifice ce era de fapt
focul Grecilor, timp de zeci dacă nu sute de ani.
Nimeni nu a putut da un răspuns satisfăcător
Cel mai logic răspuns ar fi că foloseau într-un fel petrolul
pentru că se ştie că petrolul
continua să ardă chiar şi în contact cu apă
Cred că are de a face cu fosforul
şi magneziul, pentru că atunci când se amestecă cu apă
au tendinţa de a exploda.
Formula Focului Grecesc nu era cunoscută
nici măcar celor care foloseau arma
Se pare că acţionarea acestei arme necesita mai multe persoane.
Ce e interesant în legătură cu Focul Grecilor este că
el funcţiona doar dacă
toate componentele sale erau puse la un loc, ca un tot.
Fiecare componentă era manevrată de o altă persoană pentru că
atunci când unul era capturat
să nu poată dezvălui "secretul Focului Grecesc".
Dar ce a fost oară această armă misterioasă ?
Şi mai important, de unde să fi venit ?
O povestire susţine că Focul Grecilor
a fost dăruit lui Constantin de către un înger.
Îngerii însă se presupune că sunt aceste creaturi benevolente care
insuflă pacea şi dragostea în oameni, dar aici avem, subit, acest
"înger" care dăruieşte lui Constantin
una dintre cele mai sofisticate arme din istoria omenirii ?
Înlocuiţi cuvântul înger cu extraterestru
şi vom avea o cu totul altă poveste.
Să fi fost Focul Grecilor cu adevărat
o tehnologie extraterestră avansată dăruită lui Constantin pentru a asigura
succesul imperiului roman ?
Dacă e aşa, putem găsi alte influenţe
extraterestre în conflictele de pe Terra ?
Hannibal, care a trecut Alpii
şi a atacat Roma, se spune că ar fi avut explozive chimice.
Nu ştim de unde au avut aceste cunoştinţe
dar cu siguranţă ar putea exista o conexiune
cu alte arme ale zeilor.
Arma explozivă pe care se presupune că ar fi folosit-o Hannibal
împotriva Romei, în secolul 3 i.Hr
există înaintea prafului de puşcă cu mai bine de 1000 de ani.
Iar unii cred că până şi praful de puşcă ar fi fost o descoperire inspirată
de către fiinţe nepământene, în secolul al 9-lea.
În mod ironic, aceasta invenţie mortală a fost descoperită de către alchimişti
chinezi, în încercarea de a descoperi elixirul nemuririi.
Alchimia are o lungă tradiţie în China
iar aceşti alchimişti ar fi căutat să descopere elixirul nemuririi.
Un medicament, care să te facă nemuritor.
Aşa că ei au experimentat multe secole la rând şi au amestecat
tot felul de substanţe, dar abia pe la 850 au descoperit acest amestec
care va avea un impact dezastruos.
Cu că, împăraţii Chinei nu au reuşit să obţină
elixirul nemuririi, au obţinut ceva aproximativ la fel de valoros,
o armă mai puternică decât
orice se cunoştea până atunci.
Tehnologia prafului de puşcă chinezesc
a dus la importante schimbări politice şi geografice în China
în Vietnam şi sud-estul Asiei.
A contribuit chiar şi la înălţarea sau căderea anumitor dinastii.
Dar de unde să fi venit această abilitate incendiară ?
A fost această formulă dăruită oamenilor de către extratereştrii ?
Sau a descoperit-o cineva accidental ?
Nimeni nu ştie.
Praful de puşcă era făcut din cărbune
care provenea din arderea copacilor.
Sulful în procurau din vulcani,
Iar sodiul sau nitratul de potasiu nu se găseşte în stare naturală.
Deci cum au ştiut să obţină aceşti nitraţi
şi să amestece totul în proporţiile potrivite ?
Să fi avut această formulă cu adevărat
origini extraterestre ?
Şi dacă aceste tehnologii letale, praful de puşcă şi Focul Grecilor
le-au fost dăruite oamenilor, de ce ?
Au încercat ei oare să ne modeleze viitorul ?
Să aibe oare şi alt fel de arme
mult mai puternice în arsenal ?
Un vehicul zburător fără pilot zboară pe cer.
Călătoreşte la viteze superluminice,
scuipând foc şi aruncând rachete nimicitoare
programate să caute şi să distrugă.
Efectul este devastator, armamentul high-tech de ultimă oră.
Ceea ce ar putea fi considerată o pagină furată dintr-un proiect
secret al armatei americane, este de fapt o descriere
consemnată acu mai bine de 2500 de ani în textele sfinte
ale hinduşilor, cunoscute ca Mahabharata.
Când vine vorba de India antică
ei chiar au fost martori oculari ai luptelor între zeităţi.
Când citeşti vechile scrieri hinduse,
ele vorbesc despre arme groaznice,
rachete,
şi arme atomice.
Arme laser uriaşe, care topeau şi devastau oraşe întregi.
Eu refuz să cred că strămoşii noştri
au inventat aceste povestiri din nimic.
Când scrierea a fost inventată, ei şi-au scris istoria lor
primele lucruri care erau scrise fiind întâmplări reale.
Cum se face că unele dintre primele scrieri ale omenirii
conţin descrieri ale unor arme sofisticate
pe care omul nu le va descoperi decât peste câteva mii de ani ?
Ca răspuns, teoria astronauţilor antici
arătă spre numeroasele descrieri ale armelor nimicitoare
ce se găsesc în toată Mahabharata
multe din ele izbitor de asemănătoare cu armele folosite în ziua de azi.
Un exemplu sunt armele incendiatoare folosite de Vishnu,
care erau special echipate pentru a-şi găsi ţintele.
Vishnu are o rachetă ghidată, numită Narayanastra
care odată lansată, va distruge tot ce mişcă.
Conform descrierii este o armă cu un senzor de mişcare,
care seamănă destul de mult cu armele din ziua de azi.
Mai există şi o armă care caută căldură.
Căutarea căldurii este un mod eficient
în cazul în care tragi o rachetă înspre spatele avionului,
aflat în faţa ta. Ea va căuta
să ţintească motorul cald al aparatului.
Iar apoi te poţi feri din spatele avionului,
iar rachetă va continua să caute sursa sa de căldură.
Sunt conştient că există forte ale naturii.
Tunetul, fulgerul său cutremurele.
Dar cum să confunzi aşa ceva
şi să descrii o rachetă care caută sursa de căldură ?
Pe lângă rachetele ghidate
Mahabharata este presărată cu
descrieri ale altor arme sofisticate folosite de către zei.
În Mahabharata,
sunt descrise 46 de arme diferite,
şi fiecare are o funcţie anume.
Pashupatastra este o armă
care se desparte în 7 săgeţi diferite.
Deci loveşte 7 ţinte diferite în acelaşi timp.
Salva este un anti-zeu, el poate face nava să dispară.
Aşadar ei vorbesc despre un obiect zburător capabil de camuflare.
Putea să şi adoarmă oamenii.
Probabil vorbim aici despre gaz.
Vorbesc despre arme care sunt atât de avansate
încât ar putea aparţine doar extratereştrilor.
Dar dintre toate armele descrise
în Mahabharata, cea mai letală era arma numită de ei Brahmastra.
O armă care se spunea în texte că nu trebuie niciodată folosită.
Brahmastra este descrisă ca fiind arma armelor.
Odată lansată, va arde totul,
şi va incinera întreg universul.
Vorbim despre o explozie nucleară de 100 de ori mai puternică
decât bombele cunoscute de noi acum.
Şi de aceea nu trebuia folosită niciodată.
Şi totuşi, cineva urma să folosească Brahmastra.
Şi asta este şi dilema despre care
de vorbeşte în Mahabharata.
India în prezent are un program de rachete
şi una din ele se numeşte Shakti.
Shakti înseamnă "Zeiţa energiei"
Aceasta fiind o altă armă divină.
Indienii se întorc acum la textele vechi şi la mitologia lor
şi le retrăiesc cu tehnologia modernă.
Este posibil ca fiinţele extraterestre care au vizitat pământul cu
mii de ani în urmă, să se fi lovit de aceleaşi probleme nucleare,
pe care oamenii le au în ziua de azi ?
Şi sunt oare aceste arme mortale pe care armatele lumii le deţin
în ziua de azi, aceleaşi cu cele
folosite de extratereştrii antici ?
Poate.
Dar atunci am putea prezice destinele militare ale umanităţii
prin cercetarea textelor şi mai vechi.
Lacul Tonle Sap, Cambogia.
Aceasta combinaţie de lac şi rau are un curs care îşi schimbă direcţia
de două ori pe an, iar porţiunea care formează lacul
se lărgeşte sau se îngustează dramatic în fiecare sezon.
Dar această apă e unică din alt motiv.
Se spune că aici se găseşte sabia mitică a lui Preah Pisnokar.
Luptătorul din Cambogia are o legendă uimitoare şi o poveste a acelei culturi,
care se numeşte Pisnokar.
Era un vrăjitor, un meşter iscusit.
În mitologia cambodgiană, Preah Pisnokar
este fiul unui bărbat uman şi a unei femei care a venit din cer.
Povestirile spun că el este dus
în împărăţia cerurilor unde este instruit în ştiinţele zeilor,
şi unii chiar îi acordă meritul construirii
celui mai mare templu religios, Angkor Wat, care este situat
puţin mai la nord de lacul Tonle Sap.
Dar pe lângă magnificele construcţii, se spune că Preah Pisnokar
ar fi făurit o sabie care
îl făcea invincibil în luptă.
În legenda cambodgiană se spune
că ar fi făcut o sabie subţire ca o pană.
Preah Pisnokar avea o sabie cu care putea tăia piatră.
Şi se mai spune că putea tăia un vas cu apă atât de uşor
încât apa din vas
curgea doar când cele două părţi se despărţeau.
După cum spune legenda, Preah Pisnokar şi-a aruncat sabia
în lacul Tonle Sap atunci când ea
a devenit prea slabă pentru a-i mai folosi,
la fel cum Excalibur a fost returnată Doamnei lacului
în legenda regelui Arthur.
Dar cum devine o sabie prea slabă ?
După teoria astronauţilor antici lama şi-a pierdut din putere
dar acea lamă nu era făcută din metal ci era făcută din lumină.
Există cu adevărat sabia de foc ?
Ei bine, există dacă te gândeşti la ea ca la o sabie de lumină.
De fiecare dată când o scotea să taie ceva cu ea,
era mai orbitoare decât soarele.
Era foarte subţire şi foarte strălucitoare, emiţând lumina.
Din descrierea ei, ar putea fi
un fel de fascicol laser.
Laserele, poţi să le vizualizezi că
o mulţime de raze care se mişca împreună, în acelaşi ritm.
Lumina unui bec se poate asemăna cu o mulţime de oameni
care aleargă în toate direcţiile,
iar laserul îl putem asemăna unui grup de oameni mergând
ordonat în aceeaşi direcţie.
Totul se aliniază şi face că lumina
să fie mult mai puternică şi eficientă.
Să fi existat Preah Pisnokar cu adevărat ?
Şi dacă a existat, este posibil ca sabia pe care o mânuia să
implice un fel de tehnologie laser ?
Este posibil ca săbiile laser,
o invenţie a literaturii SF de astăzi, să fi existat în trecutul antic ?
Sunt două moduri în care putem să ne gândim la o sabie laser.
Unul este că ea este făcută dintr-o rază laser, şi asta e greu de imaginat
pentru că e greu să stabileşti punctul final al razei,
deoarece lumina călătoreşte continuu.
Şi ar trebui să găseşti o cale să o poţi "îndoi" înapoi spre sursă.
Are mai mult sens dacă ne gândim la o rază de plasmă.
O rază de plasmă ar fi o mulţime de particule foarte bine încărcate energetic
care ar străluci
şi aşa s-ar obţine efectul de sabie laser.
Iar acestea pot avea un punct final mult mai uşor, deoarece
răspund câmpurilor magnetice.
Razele de plasmă sunt particule încărcate energetic foarte puternic
şi ar putea tăia aproape orice.
Pentru teoria astronauţilor antici
descrieri ale tehnologiilor laser
pot fi găsite în numeroase scrieri din întreaga antichitate.
În China există ceea ce se numeşte oglinda yin yang
care poate ucide inamicii cu o rază de lumină.
Apoi populaţia Maori, al căror zeu
i-a înfrânt pe rebeli cu o armă asemănătoare laserului.
Alte povestiri vin din India, unde se spune despre săgeata lui Rama
care a fost tot o armă bazată pe laser.
Avem faimoasa povestire despre Arhimede, care folosea
un fel de oglindă magică
pentru a crea lasere cu care incendia navele inamice.
Se pare deci, că strămoşii noştri foloseau frecvent laserele
iar această tehnologie venea de la extratereştri.
Dar dacă armele futuriste pe care le deţinem în prezent
sunt de fapt reinventarea armelor
care existau cândva în trecut ?
Oare suntem pe cale, cumva subconştient, să recreăm trecutul ?
Observăm oameni care erau martori oculari şi chiar victime
a unui spectacol ce se petrece deasupra capetelor lor
şi ei încerca să explice omenirii ceva ce se petrecea la o scală
pe care ei cu siguranţă nu o puteau înţelege atunci.
Iată-ne astăzi, crezând că inventăm toate aceste
minunate lucruri, şi chiar o facem, dar ele existau aici şi în trecut.
Este posibil ca extratereştrii să fi dăruit omului aceste arme.
Ei voiau ca noi să ne putem apăra
să avansăm, şi în final să devenim ca şi ei.
De la săgeţi arzânde la rachete ce caută căldură,
poate fi oare evoluţia tehnologică
a armelor letale rezultatul intervenţiei extraterestre ?
Se poate că ei să ne fi dat tehnologie
pentru a accelera selecţia naturală ?
Sau poate ne-au împărtăşit cunoştinţele lor cu o intenţie
mult mai ascunsă de cât am crede ?
Unii spun că răspunsul e în faţa noastră
sau poate fi găsit într-un alt text antic sau desen ce aşteaptă să fie găsit.
Dar un lucru este sigur, cel mai bine este să căutăm în continuare şi
să ne pregătim, înainte ca ei să revină.
-- Sincronizare StruG --