Un popor puternic venerând zei puternici.
Ciocanul lui Thor avea o putere enormă.
Avea o mare precizie.
Putea sparge munţi.
O punte celestă
ce leagă omenirea cu un tărâm divin.
Era posibil ca această
punte-curcubeu să fie un fel de gaură de vierme ce,
propriu-zis, ar fi dus oamenii spre o altă planetă?
Şi epicele călătorii spre cele mai îndepărtate colţuri ale planetei.
Doar câţiva oameni ar fi hotărât să navigheze
peste Atlantic, neştiind
dacă era ceva în cealaltă parte.
Cum au fost capabili vikingii să dezvolte o asemenea
civilizaţie avansată?
Care au fost realizările lor
tehnologice şi propriile lor explorări?
Sau au primit ajutor din alte lumi?
Predecesorii noştri credeau că au fost
vizitaţi de zei, când în realitate
erau vizitaţi de nimeni altcineva decât de anticii extratereştri.
Fiinţe în carne şi oase.
Milioane de oameni de pe mapamond cred că am fost
vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Dacă este adevărat?
Au ajutat într-adevăr extratereştrii antici la modelarea istoriei noastre?
Dacă da, pot exista dovezi
în istoria şi mitologia vikingilor?
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
sincro de bellows www.addic7ed.com
ZEII VIKINGI Sezonul 5, episodul 11
Barbari.
Prădători.
Tâlhari însetaţi de sânge... a căror reputaţie pentru brutalitate
i-a urmărit de-a lungul secolelor.
Când oamenii aud de scandinavi sau
de vikingi, îşi imaginează prădători nebuni sărind în bărci,
care răpesc, jefuiesc şi pradă.
Şi este o imagine nerealistă pentru că
e dintr-o singură perspectivă.
O mulţime a acestor expediţii pe care le-au făcut nu erau doar simple
raiduri expediţionare piratereşti.
O mulţime a acestora erau concentrate pe deschiderea rutelor comerciale.
Dacă ne întoarcem la secolul VIII, secolul IX,
descoperim că o mulţime a societăţilor scandinavice prosperau.
Aveau practici agricole bine dezvoltate şi
o cultură tehnologică.
Vikingii, sau scandinavicii, s-au dezvoltat
de la sfârşitul secolului VIII, la începutul secolului XI în Norvegia,
Suedia şi Danemarca de astăzi.
Dar faţă de alte civilizaţii antice, precum Grecia,
Roma sau Egipt, se cunosc relativ puţine lucruri despre aceast misterios
popor, s-au păstrat doar câteva relatări scrise, sau hieroglife.
Oamenii obişnuiţi nu cred că
scandinavicii erau sofisticaţi în mod deosebit, dar că erau
enorm de sofisticaţi în ceea ce priveşte tehnologia.
Construcţia de nave, construcţia de poduri, construcţia de fortăreţe.
Şi cred că au fost primii ce au construit o fortăreaţă circulară în Danemarca.
Sunt perfect circulare.
Aveau metereze cu tranşee exterioare, porţi de acces situate
în punctele cardinale.
Deşi civilizaţia lor era divizată în
numeroase regate, vikingii scandinavi aveau aceeaşi
credinţă în puterea individuală.
Aveau un fel de Consiliu timpuriu, ce era
foarte avansat pentru acele timpuri, înainte ca alte zone din Europa să aibă
vreun fel de democraţie.
Astfel, ei au venit de fapt cu ideea că puterea aparţine
poporului, nu regalităţii.
Aveau un fel de pre-democraţie,
şi oamenii ar fi venit din diferite regiuni pentru a discuta
problemele legate de legi sau alte probleme culturale
cu semnificaţie politică în acele timpuri.
Dar, probabil, cel mai incredibil pentru istorici a fost
cât de departe au călătorit vikingii din ţinutul lor scandinav.
Cu sute de ani înaintea replicilor lor europene,
vikingii au plecat din Scandinavia să exploreze şi
să cucerească vaste teritorii în Europa şi chiar în Orientul Mijlociu.
Ei au fost cei care au inventat corăbiile,
şi ei au fost cei care au călătorit cu mult mai departe
spre sud decât alte triburi germanice.
Scandinavicii au traversat jumătate de lume în corăbiile lor lungi.
În Est, au navigat în aval pe râurile Rusiei spre
marea Neagră şi Caspică.
În Vest, au navigat în jos pe coasta Europei, prin
strâmtoarea Gibraltar în marea Mediterană.
S-au întins peste atunci necunoscutul ocean Atlantic.
Au fost aproape peste tot pe unde era de mers.
Conform arheologilor, artefactele
descoperite în Newfoundland, Canada, în perioada anilor '60, dovedesc
că vikingii au fost primii europeni ce au pus piciorul
în America de Nord... 500 de ani înaintea lui Cristofor Columb.
Îmi amintesc o vreme când am fost foarte
cârcotaş despre scandinavicii
ajunşi în America, când eram tânăr.
Acesta era un argument semnificativ.
Acum, le-am găsit aşezările aici din perioada anilor
1.000 d.Hr., deci este foarte, foarte clar că au reuşit să ajungă
în nordul Americii de Nord.
Principalul avantaj al scandinavicilor a fost măiestria lor
în construcţia de corăbii.
Şi, într-adevăr, corabia a ajuns simbolul epocii vikingilor.
Cei care au navigat pe replici ale corăbiilor vikinge au apreciat
despre cât de incredibil ţineau marea şi ce rapide erau aceste nave.
Corăbiile le-au permis să călătorescă
pe aceste distanţe lungi.
Ei au fost singurii, ce într-adevăr au perfecţionat într-un fel
carena, însemnând că nava aluneca uşor pe valuri când
traversau Atlanticul.
Perfecţionarea corăbiilor lungi a fost o incredibilă inovaţie.
Erau foarte netede, nave foarte suple, ce puteau fi folosite
la fel de bine pe râuri, sau în mare deschisă.
Erau nave foarte uşoare şi extrem de solide, şi erau,
de asemenea, întrucâtva flexibile, astfel în mare deschisă, furtuni sau altceva
puteau supravieţui.
Au înţeles foarte bine hidrodinamica.
În unele dintre corăbii, am găsit dovezi de metalurgie
avansată, topire şi diverse tipuri de aliaje
pe care le foloseau.
Şi aceasta este cu totul în afara contextului altor culturi cu care
se pare că au interacţionat.
Însă mulţi cercetători rămân încurcaţi
de cum au devenit vikingii aşa de avansaţi social,
politic şi tehnologic, în special când trăieşti
în frig, în mediul aspru al Nordului.
Când privim la culturi antice, precum
maya şi egipteană, niciodată nu au cutreierat prea departe de ţările lor.
Până şi grecii au stat aproape.
Dar vikingii au fost peste tot.
Şi te întrebi, erau doar un popor extrem de curios?
Ce i-a motivat pe ei să parcurgă aceste distanţe extraordinare,
pentru a explora lumea?
Ce anume căutau?
Cum erau capabili vikingii scandinavi să reuşească
aşa isprăvi tehnologice şi geografice?
Sunt fortăreţele lor şi călătoriile spre continente necunoscute
dovada că vikingii aveau acces la cunoaşterea extraterestră?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA şi cred că dovada poate
fi găsită examinând credinţele religioase ale acestui
popor misterios.
Lindisfarne, Anglia.
793 d.Hr.
Câteva sute de invadatori vikingi debarcă pe această mică
insulă de lângă coasta Northumbriei, ca să jefuiască o mare
mănăstire, unde se zvonea că există comori.
În relatarea atacului de la Lindisfarne se spune că asaltul
a coincis cu extraordinare trombe de vânt... lumină...
şi dragoni în flăcări, ce se încrucişau pe cer.
Puteau fi aceste stranii evenimente o coincidenţă?
Sau poate fi dovada că forţe din alte lumi
se aliaseră cu vikingii?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că răspunsul poate fi găsit
examinând fiinţele divine ce formează baza religiei
şi mitologiei scandinavilor.
Zeii scandinavici au fost veneraţi o foarte mare
perioadă de timp şi un întins spaţiu de-a lungul nordului Europei,
de la pământurile continentale germanice, trecând prin insulele Britanice,
până în îndepărtatele insule nordice, ca Islanda şi Groenlanda,
şi în toată Scandinavia.
Din cauza puţinelor informaţii care au rămas, ce relatează
despre originea scandinavilor, sau a zeilor vikingi, actualii savanţi
depind de două cărţi scrise la câteva sute de ani
după epoca vikingă, numite Edda.
Şi astfel aflăm că există zeul Odin,
zeul Frey, zeul Thor.
Aceştia sunt probabil cei mai cunoscuţi.
Dar există o grămadă de alţi zei adiţionali,
care umplu această mitologie.
Zeii trăiesc în lumea lor proprie, dar conectaţi
îndeaproape cu lumea oamenilor.
Scandinavicii aveau unele dintre cele mai bogate descrieri
şi referinţe despre cosmos.
De fapt, se refereau la cosmos ca "Yggdrasil,"
însemnând arborele vieţii.
Acesta era simbolul ideii lor despre cosmos.
Şi erau foarte precişi în formularea că universul lor
conţinea nouă lumi diferite, dintre care una a noastră, Pământul.
Adesea auzim despre cele Nouă Lumi ale
tărâmului mitologic nordic.
Acesta este Asgard... şi acesta este căminul zeilor Thor şi Odin.
Este lumea oamenilor.
O numim pe aceasta Pământul Mijlociu, sau Midgard.
Dacă păşeşti puţin mai departe de Asgard şi Midgard,
descoperim Jotunheimr, sau ţara giganţilor.
Vom întâlni Muspells, care este o zonă a focului.
Vom întâlni Niflheimr, care este
o altă lume unde trăiesc căpcăunii gerului.
Vom întâlni Alfheimr, unde trăiesc elfii.
Conform cărţilor Edda, Asgard era casa celui
mai puternic dintre zei. Era descris ca un tărâm
frumos şi liniştit, plin de amfiteatre scânteietoare şi câmpuri
roditoare, tăiate de râuri sclipitoare.
Odin este conducătorul zeilor.
El trăieşte în cel mai înalt dintre ceruri, Asgard.
Are un singur ochi.
A renunţat la un ochi ca să bea din apa adevărului.
Astfel, el are această adâncime a înţelepciunii.
Este un zeu războinic capabil să aducă violenţa şi pericolul pentru inamici.
Odin a fost zeul ce le-a dat oamenilor limbajul scris
în rune, a fost zeul ce le-a dat lunca poetică,
a fost zeul ce le-a dat multe aspecte a ceea ce
s-ar considera un fel de trăire nobilă.
A fost Odin
probabil altceva decât o zeitate mitică?
Putea el într-adevăr să existe?
Şi dacă este aşa, cum?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că indicii despre adevărata identitate
a lui Odin se pot afla în miturile ce îi descriu cei doi corbi...
Huginn şi Muninn.
Corbii lui Odin erau cercetaşii lui.
Formau grupul lui de cercetare.
Huginn şi Muninn reprezintă gândirea şi memoria.
Astfel, Odin avea aceste iscoade, aceşti sateliţi de spionaj, ce ar fi ieşit afară
şi ar fi văzut ce avea el nevoie să înveţe pentru activităţile zilnice.
Conform legendelor scandinave, în fiecare dimineaţă Odin îşi trimitea
afară cei doi corbi magici, Huginn şi Muninn,
şi noaptea aceşti corbi se întorceau şi el îi asculta,
şi ei îi spuneau tot ce observaseră pe parcursul
întregii zile.
Savanţii cred că cei doi corbi ai lui Odin... traduşi
ca gândirea şi memoria... erau doar simple creaţii mitologice.
Este însă posibil ca Huginn şi Muninn să fi fost într-adevăr
altceva?
Ceva probabil mai tehnic?
Când dorea să observe alte lumi,
afla ce făceau, trimitea aceşti doi corbi afară,
ei se comportau ca dronele spion sau ceva de genul,
şi plecau spre aceste alte ţări şi apoi se întorceau la
Odin şi îi raportau ce se întâmplă.
Şi s-ar părea că ce făcea Odin cu un fel de avioane
spion, sau drone spion, că le trimitea pe teren, seamănă mult cu ce facem astăzi.
Întrebarea este dacă scandinavii într-adevăr au constatat
că aceştia erau corbi, sau dacă ei erau mai degrabă
altceva, că ei erau cumva obiecte zburătoare.
Deci, avem aici detalii despre ceva mitic, de corbi
capabili să le vorbească zeilor,
sau corbii sunt un fel de drone spion, sau o altfel de tehnologie
de satelit spion prin care Odin este capabil
să obţină informaţii.
Putea fi Odin într-adevăr
un explorator extraterestru?
Unul ce trimitea maşini zburătoare... ca modernele drone de astăzi...
de a strânge informaţii despre anticii scandinavi?
Şi dacă este aşa, pot fi mai multe dovezi despre tehnologia lui Odin
din alte lumi, conţinute în alte mituri vikinge?
Când Odin stă în Asgard, este aproape ca şi cum
deţinea cunoaşterea întregului context.
Avea aceşti corbi ce zburau în fiecare zi şi se întorceau
ca să-i comunice noutăţile din lume.
El putea de asemenea să stea în acest loc înalt.
Locul înalt al lui Odin, care are un nume ce de fapt
se traduce prin "turn de pază",
este un loc unde el poate sta şi privi peste toate lumile
create şi să vadă tot ce se întâmplă în lume.
Este posibil ca acest loc la înălţime, sau "turn de pază",
este încă un alt exemplu de tehnologie extraterestră
avansată, aşa cum sugerează teoreticienii astronauţilor antici?
În unele dintre aceste povestiri, ce au apărut din trecutul
nostru, ale zeului Odin, unde el are abilitatea să stea propriu-zis
lângă Midgard, sau Terra, şi să vadă totul la o mare
depărtare, trebuie să ne întrebăm dacă
aceasta nu e, de fapt, mitologică,
ci potenţial tehnologică.
Sună ca şi cum Odin stătea în vreun fel de
scaun de căpitan într-o navă spaţială, în apropierea Terrei, ceea ce-i permitea
să aibă această panoramă.
Deci, în momentul cînd avem povestiri cu zei necesitând tot
acest tip de echipament, în ideea
de a afla întâi tot ce se întâmplă,
mă face să cred că
nu discutăm propriu-zis de zei, ci discutăm despre
călători spaţiali ce aveau acces
la tehnologie, şi predecesorii noştri
au fost martori la toate acestea
şi au spus, ei bine, cu siguranţă aceşti tipi sunt zei.
Se referea de fapt la înălţimea locului lui Odin
ca la o navă ce orbita în spaţiu, de unde comandantul zeilor putea vedea jos
pe Terra, aşa cum sugerează teoreticienii astronauţilor antici?
Şi dacă este aşa, poate, de asemenea, ajuta la explicarea incredibilelor
tehnologii atribuite altor aşa-numiţi zei vikingi?
Ca zeu al tunetului şi fulgerului...
Thor era capabil să adune furtuni şi gigantice bătălii
cu ciocanul lui magic.
Thor este fiul lui Odin.
Este un zeu ceresc.
El controlează tunetul şi fulgerul.
Are un mare ciocan.
El este... o prezenţă terifiantă, un zeu puternic.
Thor era văzut de obicei zburând pe cer într-un mare
car tras de capre.
Dacă Odin era comandantul zeilor, Thor era zeu
peste noi toţi.
Thor, într-un sens, reprezintă întruchiparea zeului ceresc.
Cuvântul nostru tunet vine de la Thor.
În Suedia, cuvântul pentru tunet evocă ideea de conducere
a carelor lui Thor pe bolta cerului, de parcă poţi
vedea prăbuşirea şi arderea acelui car de luptă ce merge
pe cer, ca fiind fulgerele şi tunetele pe care
le vedem într-o furtună.
Este un personaj remarcabil.
Este foarte solid şi este un apărător.
El porneşte şi, la propriu, ciomăgeşte şi ucide uriaşi.
Nu numai că protejează zeii, dar ca o prelungire, un fel de
grijă colaterală, în acelaşi mod ne protejează şi pe noi, oamenii.
Conform mitologiei scandinave, Thor îşi capătă
puterea aparent din câteva unelte magice.
Una era Menginjoro... o centură ce se spune că magic
îi dubla lui Thor uimitoarea tărie deja existentă.
Se numea centura de forţă a lui Thor.
Aşadar aud povestiri despre cum îţi pui o centură,
şi îţi dublează tăria?
Atunci trebuie să mă întreb, ei bine,
este posibil că despre ce discutăm aici este un fel de
dispozitiv tehnologic?
Astăzi, ajungem propriu-zis la punctul
prin care aceste proteze sunt de fapt capabile să asculte de
comenzile creierului.
Astfel, ceea ce am făcut de fapt este să reproducem
un exoschelet, un exterior, un sistem nervos artificial
prin care creierul nostru dă comenzi pentru membrele noastre.
Toate acestea prin tehnologie.
Centura de forţă a lui Thor pare să aibă o descriere
foarte similară cu tehnologia modernă, prin care am numi
un exoschelet bionic.
Capacitatea unui soldat de a-şi pune
un dispozitiv ce i-ar creşte viteza şi forţa
este posibilă astăzi.
Deci, când privim la această descriere a forţei lui Thor
în centură, este foarte posibil, ca aceasta să fie
o tehnologie extraterestră.
Când anticii descriau tehnologia,
e clar că nu ar fi ştiut exact ce era şi
se ridică întrebarea, este posibil ca ceea ce noi astăzi
am recunoaşte ca exoschelet bionic era de fapt
o tehnologie avansată deţinută de vikingi, sau de zeii lor.
Este într-adevăr posibil ca zeii vikingilor
Odin şi Thor erau, de fapt, vizitatori extratereştri?
Fiinţe extraterestre ce deţineau o tehnologie avansată?
Dacă da, de unde puteau veni aceste specii avansate?
Cum au ajuns aici?
Şi care le era programul?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că răspunsul poate fi găsit
în povestirile altor zei vikingi, mai puţin cunoscuţi.
Şi legendele nordice povestesc
de punţi cosmice ce leagă planeta
Terra cu un tărâm din alte lumi.
Gamla Uppsala, Suedia.
Acest orăşel, situat la 65 km nord de Stockholm, este unul dintre
cele mai vechi situri locuite permanent din Scandinavia.
Sub această biserică, arheologii au găsit ceea ce
ei cred că sunt rămăşiţele faimosului templu numit Ubsola.
Conform unei scrieri din secolul XIV numită Faptele
Episcopilor de la Biserica
Hamburg, acest templu ornat a fost
construit în onoarea celor mai puternici zei vikingi... Odin, Thor şi
Freyr.
Freyr este principalul zeu al fertilităţii în mitologia scandinavă.
Ritualurile ce le-avem ca mărturie, conectate cu Freyr,
par că întotdeauna sunt legate de pace şi prosperitate.
Astfel, toate aceste caracteristici
îl arată într-o legătură cu oamenii ce este centrată
pe prosperitate şi diverse feluri de fertilitate.
Se credea că Freyr controlează vremea şi era
renumit pentru calităţile lui diplomatice... liniştind vrajbele
dintre numeroşii zei vikingi şi giganţi.
Şi în panteonul viking era o zeitate numită Loki,
ce provoca majoritatea conflictelor dintre zei.
Propriu-zis Loki un era zeu.
Era un uriaş care era inclus printre zei.
Şi la sfârşitul timpului, el, de fapt, conduce moartea şi
pe uriaşi împotriva zeilor.
Avea un caracter păcătos,
ce făcea posibile toate aceste conflicte pe care zeii apoi
trebuiau să le rezolve.
Fără Loki, o mulţime de conflicte dispar,
şi nu aţi mai avea mitologie deloc.
Conform povestirilor compilate în
cărţile Edda, Loki încearcă să ispăşească pentru una dintre multele
lui fapte rele, dându-i lui Freyr
o corabie numită Skidbladnir.
Nava lui Freyr,
Skidbladnir, era cea mai preţioasă
corabie care ajunsese vreodată în apă.
Putea merge oriunde cu o mare viteză, şi apoi, dacă aveai nevoie
să o micşorezi, puteai s-o pui într-un săculeţ pentru transport.
Skidbladnir este
remarcabilă, pentru că poţi s-o pliezi şi să o bagi în buzunar.
Dar când o desfaci, este una dintre dintre
cele mai grozave corăbii vikinge ce au existat vreodată.
Întotdeauna are parte de vânt.
Întotdeauna are vânt de pupa.
Deci nu este nevoie s-o manevrezi.
Întotdeauna te duce unde doreşti în viteză.
Şi apoi, odată ce ai ajuns la ţărm, nu trebuie să-ţi faci griji
unde o vei ascunde.
Ca să fii capabil să-ţi pliezi corabia
şi să o pui în buzunar, într-adevăr trebuie să fie cel mai grozav
lucru ce ţi-l poţi imagina, dacă eşti un constructor de nave viking.
Putea fi însă Skidbladnir nu produsul
imaginaţiei mitice, ci de fapt, o adevărată
navă spaţială?
Una ce a fost observată de primii scandinavi?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA,
şi cred că dovezile se găsesc în legendele unei întreceri între
fiinţe ce au crezut că
au construit magicele unelte folosite de zei.
În mitologia scandinavă, Fiii lui Ivaldi
erau acei pitici ce fabrică uneltele speciale pentru Thor,
Odin şi alţi zei scandinavi.
Astfel, erau aici aceşti pitici, aceşti gnomi, aceşti omuleţi.
Fabrică aceste foarte speciale arme high-tech.
Zeii scandinavi le folosesc.
Deci pui o simplă întrebare, cine sunt aceşti omuleţi.
Fiii lui Ivaldi erau maeştrii meşteşugarilor printre
zei în sistemul scandinav.
Şi fabricau fiecare dintre aceste lucruri speciale, ce urmau
să fie necesare zeilor în acţiunile lor.
Puteau să fie Fiii lui Ivaldi de fapt inginerii
din spatele construirii lui Skidbladnir, magica navă
folosită de zeul scandinav Freyr?
Şi dacă este aşa, cine, sau ce erau ei?
Acum, întrebarea este, dacă Fiii lui Ivaldi sunt
pitici adevăraţi, în modul cum îi ştim noi pe pitici astăzi, sau dacă ei
sunt cumva într-o formă mitică, sau dacă eticheta "pitic"
propriu-zis îi defineşte, pentru că erau cumva micuţi.
Şi bineînţeles, astăzi, foarte ades îi descriem pe omuleţii gri
cu tipologia de pitic, tot aşa,
din simplul motiv că sunt micuţi.
Este posibil ca aceşti omuleţi, ce fabrică
armele high-tech erau într-adevăr omuleţii gri,
şi pentru că nu ştiau cum să-i descrie ei erau...
numiţi pitici, sau omuleţi?
Şi aceşti omuleţi sunt cei care fabrică
armele high-tech pentru zeii scandinavi.
S-ar părea că aceste arme
sunt extraterestre în esenţă.
Acum, când te gândeşti la pitici şi te gândeşti
la extratereşti, te gândeşti la omuleţii gri şi te gândeşti
că piticii puteau fi omuleţii gri.
Puteau să fie într-adevăr piticii, ca Fiii lui Ivaldi,
descrişi în mitologia vikingă,
vizitatori extratereştri pe care-i ştim astăzi drept omuleţii gri?
Şi este posibil ca înşişi zeii vikingi sau scandinavi
să fie de fapt entităţi de pe o altă planetă?
Şi dacă este aşa, cum au ajuns aici?
Conform teoreticienilor astronauţilor antici, răspunsul se află în
legenda vikingă ce vorbeşte de o punte-curcubeu numită Bifrost,
un portal ce leagă tărâmul
zeilor cu lumea omului.
Bifrost este o punte ce leagă Asgard cu Midgard.
Şi abstract, Bifrost este foarte interesantă.
Este permisă acolo o legătură foarte clară între oameni şi zeii lor.
Zeii ar traversa această punte-curcubeu spre
întrunirile lor, ceea ce reprezenta un bine divin.
Roşul în puntea-curcubeu era de un roşu-aprins, astfel era întru totul
un truc pentru folosirea ei efectivă ca o cale de acces.
Unii savanţi speculează că posibil aceasta a fost inspirată
de Calea Lactee.
Deci, aici era această punte-curcubeu ce putea fi
traversată până se ajungea la casa zeilor, ţara zeilor.
Astfel, este posibil ca această punte-curcubeu, Bifrost-ul,
era un fel de gaură de vierme, ce ar fi putut lua oameni de la
o poartă stelară de pe planeta noastră spre casa zeilor, propriu-zis
spre o altă planetă?
Spui că ai dorit să parcurgi tot drumul
până în China.
Drumul în jurul Terrei este de fapt mai lung, decât să-l scurtezi prin pământ.
O linie dreaptă este întotdeauna drumul cel mai scurt.
Astfel îţi poţi imagina, dacă puteai
face o gaură de vierme, o scurtătură prin spaţiu, ce conectează două
puncte, acolo unde vrei să ajungi, puteai face distanţa
efectiv mai scurtă şi să ajungi acolo mai repede.
Omul antic nu ar fi putut înţelege o descriere
tehnică ce prezenta o gaură de vierme, dar această punte de lumină
arată foarte asemănător.
Putea într-adevăr mitica punte Bifrost să fie
o gaură de vierme interstelară?
Un tunel cosmic în spaţiu,
prin care aşa-numiţii zei vikingi puteau călători spre Terra?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că următoarea dovadă poate
fi găsită la o examinare mai atentă a incredibilului armament al zeilor vikingi.
Balingsta, Suedia.
Chiar în afara acestui orăşel situat la 65 km nord-vest
de Stockholm se află un antic bloc de granit sculptat.
Cunoscut drept Boksta Runestone, este una dintre cele câteva relicve
rămase, ce-l înfăţişează pe marele zeu Odin ţinând magica lui suliţă:
Gungnir.
Boksta Runestone este o extraordinară relicvă
antică, ce conţine inscripţii runice, care erau folosite de vikingi.
Este înfăţişat Odin cu o suliţă, călărind un cal.
Deci, unul dintre lucrurile pe care le găsim la zeii
scandinavi, este că fiecare dintre ei deţinea lucruri remarcabile
şi printre acestea este o suliţă pe care Odin şi-o atribuie, numită Gungnir.
Şi Gungnir este o suliţă deosebită, căci indiferent
de aruncare, îşi va găsi ţinta.
Conform vikingilor, sau scandinavilor, mitologiei,
suliţa lui Odin a fost fabricată de Fiii lui Ivaldi, creaturi foarte
asemănătoare cu cele ce au construit corabia Skidbladnir.
Au dotat suliţa cu proprietăţi speciale, care nu numai
că-i ofereau o precizie incredibilă, dar îi dădeau şi o imensă putere.
Gungnir era un fel de armă high-tech.
Nu conta spre cine ar fi aruncat-o, ar fi nimerit ţinta.
Ca un fel de ghidare laser a rachetelor de croazieră, sau ceva de acest gen,
ce pur şi simplu nu putea rata, odată ce era fixată ţinta.
Şi ştim că în momentul cînd o folosea în război,
întotdeauna îşi atingea ţinta.
Nu este ceva simplist.
Este ceva care, cu siguranţă, reprezină un armament avansat.
Şi să afli că o zeitate are aşa ceva la dispoziţie poate fi interpretat
în două moduri: 1, totul este inventat; sau 2, este de fapt real.
Şi astăzi, ştim că există astfel de arme.
Arme de precizie, precum bombele şi rachetele
de croazieră ghidate laser şi muniţii inteligente se găsesc
în cele mai sofisticate arsenale militare din lume.
Este posibil ca Odin să fi avut o tehnologie similară?
Putea să fie Gungnir de fapt o rachetă ghidată, creată
de fiinţe din alte lumi?
Când anticii descriu tehnica,
este clar că ei nu puteau să ştie exact despre ce e vorba.
Şi apare întrebarea, este posibil ca arma
Gungnir avea propriu-zis o tehnologie
avansată, poate chiar în dotarea vikingilor, sau a zeilor lor?
Dacă Gungnir a fost de fapt o rachetă de precizie ghidată,
similară celor de astăzi, numite bombe inteligente, atunci cum stăteau
cu puternicul ciocan al lui Thor, Mjolnir?
Ciocanul lui Thor avea origini interesante.
A fost creat de pitici sub presiune.
Astfel, coada nu era la fel de lungă ca la un ciocan obişnuit.
Dar avea o putere enormă şi o mare precizie.
Îl putea arunca şi ar fi lovit tot ce intenţiona
să lovească, şi apoi s-ar fi
întors la el, precum bumerangul.
Ciocanul lui Thor, la fel ca armele multor
zei scandinavi, ar părea să fie
un fel de armă reală high-tech, probabil una ce i-a fost dată
de extratereştri.
Şi când o foloseşte, se spune că într-adevăr această
armă este capabilă să sfărâme munţi.
Acum, imaginaţi-vă o armă capabilă să distrugă un munte întreg.
Ciocanul nu produce explozii; este chiar
forţa fizică ce distruge obiectul.
Este ceva pe care astăzi am cataloga-o ca armă cinetică.
La Centrul de Cercetări Ames NASA, în munţii
View, California... ... închis.
omul de ştiinţă Peter Schultz studiază forţa
enormă a energiei cinetice, folosind un dispozitiv numit tunul vertical.
În esenţă, acesta este un tun gigantic.
Când se înalţă ca un tirbuşon, putem lovi lucruri
sub diferite unghiuri.
Acest tun ridică la o viteză foarte mare, şi dacă într-adevăr ai ajuns
acolo, începi topirea şi şi vaporizarea materialului.
Într-un sens, aceasta este o armă cinetică, exceptând faptul că nu
ţinteşti spre nimic, cu excepţia ţintei din interiorul tancului.
Pentru a studia efectele impacturilor de mare
viteză, savanţii folosesc bătaia tunul vertical să tragă
proiectile în obiecte plasate în această cameră, ranforsată cu oţel,
la viteze de peste 24.000 kilometri pe oră.
Astăzi, luăm acestă mică bilă de rulment,
care are cam 1/100 dintr-o uncie, şi tragem cu ea
cu 5 km pe secundă.
Asta înseamnă aproape 17.700 km pe oră.
Şi o tragem în acest bloc.
Acum, cînd mergi atât de repede, chiar cu un obiect atât de mic,
asta este energie cinetică.
Şi energia cinetică este masa X viteza la pătrat.
Astfel, dacă mergi suficient de repede, poţi produce pagube serioase.
Să vedem ce am făcut.
Utilizând o baterie de camere de mare viteză,
ce înregistrează imagini la 40.000 cadre/secundă, Schultz
investighează cum se pot combina masa şi viteza ca să creeze
o forţă devastatoare.
5,53 kilometri.
Rulare.
Deplasându-se de 15 ori mai repede ca sunetul, proiectilul
izbeşte blocul dur de piatră.
Dumnezeule mare!
Priveşte la obiectul ăsta.
Făcut fărâme.
Teoreticienii astronauţilor antici cred că
puterea destructivă a acestui tun are ciudate asemănări cu
ciocanul lui Thor.
Întrebarea pe care ne-o punem este dacă
întregul concept al armelor cu energie cinetică este ceva nou,
sau dacă deja exista în trecutul antic.
Şi cu Thor, avem o asemenea referinţă.
Dacă ciocanul lui Thor era vreun tip de armă cu energie cinetică,
ce avem aici în timpurile moderne nu înseamnă altceva decât că
istoria se repetă?
Este posibil ca ce descriau vikingii
antici în miturile lor să fie de fapt tehnologie extraterestră?
Şi ajută diversele relatări despre lancea lui Odin şi ciocanul lui Thor
într-adevăr să dovedească că vikingii erau în contact
cu fiinţe extraterestre?
Dacă da, atunci unde puteau pleca aceste fiinţe?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că răspunsul poate fi găsit în
straniile şi uneori violentele ritualuri funerare ale vikingilor.
Tonsberg, Norvegia.
La 80 km sud de Oslo se află
ruinele de la Oseberghaugen, colina unui mormânt viking.
În timpul săpăturilor din 1904, arheologii au dezgropat
rămăşiţele a doi oameni îngropaţi în interiorul unei corăbii lungi vikinge.
Datată în prima parte a secolului IX, descoperirea dezvăluie
pentru prima oară unele dintre
anticele ritualuri funerare vikinge.
Ceea ce este foarte interesant în legătură cu nava
Oseberg este faptul că vikingii într-adevăr au ales să-şi îngroape
morţii în aceste corăbii.
Acum, aceasta pare foarte similară cu vreun gen de transfer,
posibil mergând în spaţiu.
Vedeţi referiri similare în alte culturi, ca aceea
egipteană şi chiar cea chineză.
Peste tot prin Scandinavia, insulele Britanice
şi Islanda sunt situri funerare similare vikinge, multe conţinând
corăbii şi alte nave ca repere.
Este posibil că vikingii, ca egiptenii şi chinezii
antici, îşi îngropau morţii în corăbii, în încercarea de a-şi ajuta
decedaţii în călătoria lor spre lumea de apoi?
Şi dacă este aşa, de ce?
Conform anticelor mitologii scandinave, războinicii vikingi
ucişi se alăturau lui Odin în legendarul lui amfiteatru, Valhalla.
Amfiteatrul lui Odin în Asgard, tărâmul zeilor,
este cunoscut drept Valhalla, care înseamnă "amfiteatrul ucişilor".
Modul în care însăşi Valhalla e descrisă este a unui loc
unde războinicii morţi pe care Odin i-a strâns de pe
câmpurile de luptă petrec toată ziua luptându-se între ei şi ucigându-se
între ei, şi apoi aduşi înapoi
la viaţă să petreacă noaptea
în sărbătoare, cu o nesfârşită provizie de carne de porc.
Curajul exploratorilor şi războinicilor scandinavi era
relatat direct în conţinutul fabulelor lor.
Valhalla era acest mare premiu.
Dacă te comportai bine, cu mare bravură, găseai viaţa eternă
în compania spiritelor înrudite, într-un mare ospăţ în amfiteatru.
Povestirile şi legendele despre enormul palat al lui Odin
îl descriu ca fiind aproape metalic, cu ziduri sclipitoare
şi un acoperiş de aur.
În timpul zilei, beau şi mănâncă de-a lungul
acestor mese lungi şi cu focuri, jos în centru amfiteatrului.
Şi apoi după ce mănâncă, curăţă mesele şi cu toţii se luptă.
Deci, trebuie să fie zeci de mii, dacă nu sute de mii...
imaginaţia se sperie de cât de mare trebuie să fie acest amfiteatru.
Dar există vreo dovadă că Valhalla a fost mai mult
decât un loc mitic?
Putea fi o navă spaţială extraterestră, aşa cum cred
unii teoreticieni ai astronauţilor antici?
Valhalla nu a fost o plăsmuire a imaginaţiei predecesorilor
noştri, putea fi vreun tip de staţie spaţială ce stătea pe orbită.
Motivul pentru care spun asta este pentru că de câte ori avem
o descriere a Valhallei, este descrierea incredibilă a unui
loc ce are însuşiri stranii.
Variatele descrieri ale Valhallei dau
referinţe despre un tip de navă largă, metalică, şi ei
în realitate îşi îngroapă morţii la fel de bine în nave.
Deci, este aceasta vreun fel de referinţă pentru ei că, într-adevăr,
încearcă să copieze, trimiţându-şi morţii în ceruri,
sau că zeii lor s-ar reîntoarce în ceruri în vreun
tip de mare navă metalică?
Dovezile arheologice, ca şi relatările
contemporane indică de asemenea că, în plus faţă de îngroparea morţilor
în corăbii, vikingii au trimis, de asemenea, multe dintre aceste corăbii-
-mormînt pe mare şi le ardeau.
Dar de ce?
Era simplu un tribut incandescent,
unul ce însemna să onoreze decedatul?
Sau vikingii antici doar au copiat ceva la care
predecesorii lor au fost martori odată... probabil lansarea unei nave spaţiale?
Deci întrebarea mea este dacă, sau nu, predecesorii noştri
au fost martorii unor rachete sau nave spaţiale
decolând şi aterizând cu tot
acest foc, fum şi pământ trepidând,
că peste timp au gândit că arzându-şi morţii ar fi
imitat ceea ce au văzut în trecut.
Erau într-adevăr vikingii în contact cu
fiinţe extraterestre?
Şi au fost percepute aceste fiinţe de primii vikingi nu ca
vizitaori extratereştri, ci drept zei?
Dacă da, atunci unde puteau să plece aceşti vizitatori celeşti?
Ceea ce ştim este că în secolul X scandinavii
au început o extensivă explorare a Europei.
Nu ştim de ce au început să exploreze.
Este de asemenea sigur că
nu ştim dacă ei au fost ajutaţi de alte fiinţe.
De fapt, există o altă teorie care sugerează că ei
mergeau în căutarea zeităţilor.
Se sugerează că vikingii erau absolut convinşi că
reşedinţa zeităţilor era reală, undeva pe planeta Terra.
S-au întors zeii scandinavi în ţara lor,
insuflându-le vikingilor dorinţa de a călători pe Terra în căutarea lor?
Sau aşa-zişii zei doar
şi-au inspirat gazdele pământeşti să exploreze planeta în încercarea
de a-şi împrăştia influenţa
extraterestră în alte părţi ale globului?
Toată această cunoaştere a Universului, conform
mitologiei scandinave, le-a fost dăruită de cei strălucitori.
Şi cei strălucitori au spus că nu au coborât de niciunde,
decât din cer.
Astfel, este posibil ca extratereştrii să fi îndrumat
evenimente în istoria omenirii?
Şi răspunsul, bineînţeles, este DA.
Pentru că putem găsi povestiri ca acestea peste tot în lume.
A fost foarte bine plănuită ideea de a ne direcţiona istoria.
Distrugătorul ciocan al lui Thor, tronul atoatevăzător
al lui Odin şi o punte mistică legând Terra de ceruri.
Sunt într-adevăr legendele zeilor vikingi dovada că fiinţe
extraterestre au vizitat omenirea în trecutul îndepărtat?
Şi dacă da, puteau aceste fiinţe să fie utile
în eforturile scandinavilor de a explora globul?
Probabil vom găsi răspunsul în adâncul colinei funerare vikinge,
sau săpat pe suprafaţa unei pietre antice.
Sau poate adevărul va fi dezvăluit întregii umanităţi
într-o zi când "ei" se vor reîntoarce.
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~