Reprezintă personificarea diavolului.
Satana reprezintă sursa torturii, morţii şi distrugerii.
Este comandantul iadului.
A crescut arogant.
Şi şi-a pierdut poziţia cerească.
El a fost detronat din ceruri şi e doborât.
Şi comandă o armată de demoni,
uniţi într-o misiune de răzbunare:
să distrugă omenirea.
Un demon este un trup ce are scopuri demonice.
Nu o poţi avea.
Astfel, ei pot iniţia în jur planul morţii şi distrugerii.
Este însă personajul, cunoscut ca prinţul întunericului,
doar un mit?
Sau poate fi ceva cu mult mai mult.
Foarte bine, Satana poate fi o persoană,
un zeu, un înger, un E.T.,
care este răutăcioasă într-un sens.
Milioane de oameni din întreaga lume cred
că am fost vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extratereştrii antici la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă este aşa, pot fi găsite dovezi în povestirile vechi de secole,
ale unui înger căzut?
Poate exista, într-adevăr, o conspiraţie a Satanei?
Traducere şi adaptare ~ Pterodactyluss20 ~
sincro de bellows www.addic7ed.com
CONSPIRAŢIA SATANEI Sezonul 6, episodul 5
El se numeşte Satana...
Lucifer...
diavolul.
Şi numele lui evocă imagini îngrozitoare ale unui demon
cu coarne, al cărui unic scop este să corupă şi să distrugă omenirea.
Satan este portretizat ca fiind inamicul lui Dumnezeu.
Încercând să distrugă oamenii buni, să-i facă răi pe oamenii buni şi tot aşa,
împiedicându-i să fie salvaţi, împiedicându-i să ajungă în Rai,
astfel că pot merge în iad, unde el este stăpân.
Satana a devenit emblema întruchipării diavolului.
Când ne gândim la Satana, cred cred că există două căi diferite
prin care poate reacţiona creierul nostru.
Prima este acest comic personaj ce guvernează peste
ţinutul flăcărilor, tipul roşu cu coarne şi furcă.
Apoi însă, pe partea întunecată, cred că Satana devine această
foarte, foarte îngrozitoare, întruchipare înfiorătoare a diavolului,
ce obligă omul să facă lucruri teribile, care este sursa
torturii, morţii şi distrugerii.
Sunt însă corecte aceste percepţii despre Satana?
Este el, într-adevăr, stăpânul tuturor lucrurilor demonice din Univers?
Lakeland, Florida.
2012.
Sute de enoriaşi credincioşi se strâng la Biserica Iluminării
pentru a fi martori la scoaterea demonilor din acei care cred
că sunt posedaţi de diavol.
Dă-i drumul.
Toată durerea şi suferinţa pe care i-ai cauzat-o acestui om, dă-i drumul.
Diavolul vrea să se răfuiască.
Cum altfel să fie rănită inima lui Dumnezeu, decât marele
domeniu în care este rănită preaiubita Lui creaţie?
Mărimea creaţiei Lui.
Lucrul pe care Dumnezeu îl iubeşte cel mai mult:
omenirea, fiinţele umane, eu, tu, fiecare om de pe Pământ.
În ritualul cunoscut ca exorcism, un preot
desfăşoară un rit sacru, în încercarea de a-l înfrunta pe Satana,
ca să-l gonească înapoi în iad.
Este o ceremonie ce datează de sute şi probabil mii
de ani şi a fost considerată controversată chiar în interiorul
Bisericii Catolice.
Te torturez cu sângele lui Hristos.
Când mă lupt cu Satana, există o mulţime de jocuri ale minţii în desfăşurare,
şi seamănă puţin cu un joc de şah.
Crezi că o posezi, nu-i aşa?
Nu-i aşa?
Da.
Crezi că-ţi aparţine, nu-i aşa?
Păi, nu.
Deci, sunt pregătit mental şi spiritual pentru asta.
De când o posezi?
De mult timp.
Da?
Păi, acum este de foarte puţin.
Tortură! Tortură!
Torturează-te.
Deci cine sau ce este Satana?
Cum s-a hotărât să corupă toată omenirea?
Probabil că răspunsurile pot fi găsite
în miturile şi legendele ce descriu anticele origini ale lui Satan.
La început, Satana era unul dintre îngerii ce
au fost creaţi de Dumnezeu înainte ca Universul fizic să fie creat.
Şi, de fapt, exista o sferă cu îngeri în jurul lui Dumnezeu,
venerându-l pe Dumnezeu.
Şi Satan, la acea vreme, era Lucifer, sau Astrul Zilei.
Era cel mai strălucitor dintre îngeri.
Satana este, propriu-zis, unul dintre arhangheli.
Este unul dintre îngerii cei mai sus-puşi, unul cu un grad înalt,
unul dintre cei mai frumoşi, cei mai iubiţi.
El era preaiubit de Dumnezeu.
Era aducătorul luminii.
Când Dumnezeu şi l-a imaginat pe om în mintea lui, a ordonat tuturor
îngerilor să-i venereze imaginea în acest om.
Şi Satana a refuzat.
El spune, "Priveşte, sunt oameni de lut.
I-am creat fără foc.
Şi am de gând s-o rezolv."
Şi astfel a fost renegat.
El a crescut arogant.
A început să-l provoace pe Dumnezeu.
Şi, pentru aroganţa asta, şi-a pierdut poziţia cerească.
El a fost detronat din ceruri şi doborât.
Când Lucifer a fost aruncat jos, s-a întâmplat instantaneu,
abrupt şi total.
Şi a fost aruncat pe Pământ, să cutreiere pe-aici până la sfârşitul vremurilor.
Chiar dacă sunt date câteva referinţe despre Satana în
Testamentul evreu, el este descris ca un opozant,
sau acuzator şi este general cunoscut că a stat
la baza inspiraţiei pentru şarpele din Grădina Raiului.
Una dintre cele mai mari naraţiuni din Biblie este
cea a lui Adam şi Eva în Grădină.
Ştiţi, avem această imagine a scenei unei frumoase grădini
şi Adam şi Eva, în inocenţa lor, se bucură cu Dumnezeu şi unul cu celălalt
în această frumoasă creaţie.
Şi deodată intră Satana, întruchipând un şarpe.
Şi o găseşte pe Eva în apropierea
unui singur lucru, singura lege pe care a dat-o Dumnezeu omenirii.
Conform Cărţii Genezei, Dumnezeu a amplasat doi
arbori în grădină...
Copacul Vieţii şi Copacul Cunoaşterii...
şi le-a interzis lui Adam şi Evei să mănânce fructe din Copacul Cunoaşterii.
Satana o convinge pe Eva să mănânce
un fruct din Copacul Cunoaşterii Binelui sau Răului.
Şi ea îl convinge pe Adam să facă la fel.
Şi, bineînţeles, vedem
cum brusc întregile lor personalităţi se schimbă.
Înainte de a mânca fructul interzis,
Adam şi Eva erau neprihăniţi.
Înseamnă că singura lege pe care
le-a dat-o Dumnezeu, nu au respectat-o.
Însuşi Satana a decis că dacă putea să-i facă să încalce acea
singură lege, atunci păcatul ar fi venit peste omenire.
Şi când Adam a mâncat, toată omenirea din acel moment a devenit
egoistă, trufaşă şi a căpătat genetic abilitatea,
într-adevăr, dorinţa de răzvrătire împotriva autorităţii şi astfel
să obţină cunoaşterea binelui şi a răului.
Este însă, într-adevăr, această povestire a lui Adam şi a Evei
o relatare fantezistă despre cum a ajuns diavolul în lume?
Sau poate există o altă explicaţie, chiar mai profundă?
Poţi avea un exemplu că, propriu-zis, Eva doreşte să se maturizeze.
Vrea să progreseze.
Dumnezeu doreşte să ne ţină într-o stare de inocenţă perpetuă,
probabil infantilă.
Eva decide să cunoască tot ce poate cunoaşte despre
această lume în care a fost ea plasată, căci este mai important
chiar decât să se supună unei anumite comenzi a lui Dumnezeu.
Şarpele îi permite.
Satana doreşte să dea omenirii toată
această incredibilă cunoaştere, ce probabil poate chiar eleva omenirea
la nivelul zeilor.
Însă în Vechiul Testament, Dumnezeul Iehova spune, "Nu aşa repede.
Umanitatea un este probabil vrednică de această cunoaştere."
Şi aici începe apoi bătălia dintre Dumnezeu şi Satana.
A fost într-adevăr tentarea lui Adam
şi a Evei un caz de sabotaj?
A fost un efort deliberat de a ademeni omenirea în păcat,
împotriva Creatorului ei?
Sau poate scopul real al Satanei a fost să încurajeze omenirea
să împartă fructele cunoaşterii lui Dumnezeu?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că mai multe indicii se pot afla
într-o altă Carte a Testamentului evreu.
Sudul Israelului.
Acest uscat, acest deşert ars de soare, era odată ţara lui Edom...
un antic regat, despre care unii cercetători cred că a fost casa
personajului biblic Job.
Conform Bibliei evree, Job era printre cei mai bogaţi oameni
din regat, şi deţinea enorme turme de vite, oi şi cămile.
El era, de asemenea, printre cei mai religioşi, făcând sacrificii
către Atotputernicul Dumnezeu, pentru ispăşirea greşelilor
şi a păcatelor familiei sale.
În povestirea lui Job, Satana face parte
din consiliul ceresc al îngerilor.
Consiliul se întruneşte, şi apare şi Dumnezeu la întâlnire.
Şi esenţialmente, el şi Satana poartă o discuţie.
Şi Dumnezeu spune, "Ştii, uită-te la Job.
Este foarte credincios."
Şi Satana, însărcinat cu controlul calităţii, spune, "Păi, bineînţeles.
Ştii, i-ai oferit totul.
"La ce te aşteptai?"
Şi propriu-zis, Satana îl provoacă pe Dumnezeu şi spune,
"Dacă Job era tentat, dacă el n-ar mai fi avut toate aceste
lucruri minunate, pe care i le-a dat Dumnezeu, ce i se întâmpla "lui atunci?"
Satana îl convinge pe Dumnezeu că Job ar trebui testat, ca să vadă
dacă el este cu adevărat atât de bun.
Şi acum Satana devine primul adversar, primul
experimentator pe oameni.
Deci, este interesantă această poveste.
Satana, propriu-zis, conlucrează cu Dumnezeu, ca un fel de membru
al conducerii consiliului lui ceresc.
Consiliul divin al lui Dumnezeu este foarte interesant, pentru că
am învăţat că este compus din variate fiinţe angelice,
incluzându-l şi pe Satana.
Şi ideea este că acestea sunt fiinţe avansate, ce duc la îndeplinire
ordinele lui Dumnezeu şi dorinţele lui de la comanda acestui consiliu.
Într-adevăr, se pare că vedem un fel de birocraţie
divină, ceva ce ai putea vedea într-o corporaţie,
sau în birocraţia guvernamentală.
Poate fi incorectă noţiunea noastră despre Satana de forţă demonică?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că există mai mult
din poveste... şi astfel răspunsul poate fi găsit, nu doar în
paginile Bibliei evree, ci şi în anticele pergamente.
Pergamente ale căror origini datează cu mii de ani în urmă.
Qumran, ţărmul vestic.
Aici, în timpul unor serii de săpături începute în 1949,
arheologii au dezgropat sute de pergamente antice.
Convingerea lor e că ele au fost scrise de o sectă evree cunoscută
ca esenieni, cu mai bine de 2.000 de ani în urmă.
Câteva dintre pergamente conţin fragmente din ceea ce avea să devină
cunoscută drept Cartea lui Enoh, şi relatarea unei răzvrătiri
lansată de un grup de îngeri numiţi Veghetorii.
Una dintre cele mai faimoase părţi ale Cărţii lui Enoh
este povestea Veghetorilor.
Aceasta este povestea a 200 de îngeri ce erau însărcinaţi cu supravegherea
omenirii în etapele timpurii, şi practic, să aibă
grijă de noi, să fie atenţi la noi.
Veghetorii sunt un grup de îngeri ce erau
dispecerii urmăririi şi ajutorării oamenilor.
Acum, Veghetorii sunt foarte interesanţi, pentru că ei sunt
îngeri ce interacţionează cu oamenii.
Şi există o scurtă referire la aceasta în Geneză.
Însă Cartea lui Enoh, în primul rând, dezvoltă acea poveste
şi o spune mai amplu.
Aceasta a fost scoasă din Biblia canonică, la începutul vieţii
bisericeşti, dar a existat pentru o perioadă de timp.
Odată ce Veghetorii au început să aibă relaţii cu oamenii,
ei au devenit infatuaţi cu aceste noi specii, şi au devenit
desfrânaţi cu aceste noi specii.
Şi dintr-o dată, ideea originală, ordinele
originale cu care erau însărcinaţi, pare mult mai puţin interesantă pentru ei.
Au ajuns la un punct în care au dorit să-şi ia soţii
şi să aibă copii, şi astfel au decis să se revolte, să creeze
trupuri, să se căsătorească şi să aibă copii.
Conform Cărţii lui Enoh, liderul
rebeliunii este un Veghetor cunoscut ca Semyaza, sau Satanael.
Poate fi acesta acelaşi personaj pe care noi îl ştim drept Satana?
Astfel, ce observăm în povestea
lui Semyaza şi a Veghetorilor este foarte similar cu povestea
lui Lucifer la comanda îngerilor.
În ambele cazuri, ne confruntăm cu ierarhia unei specii
ce se află între noi şi Dumnezeu, liderul ce este în dezacord cu
Dumnezeu şi de fapt doreşte să trăiască printre oameni.
Cănd priveşti la diferitele versiuni
ale Cărţii lui Enoh, singurul lucru ce le combină pe toate este
că ele vorbesc despre Veghetori, Veghetorii din Cer.
Şi ei sunt singurii ce au adus cunoaştere.
Şi când mă uit la termeni precum "Veghetori din Cer", atunci
personal interpretez ca fiind posibil extratereştri.
Sugerează anticele relatări ale revoltei lui
Semyaza şi căderea lui Lucifer că eforturile lui Satana de a corupe
omenirea în Grădina Raiului era, propriu-zis, o încercare de a da
omului cunoaşterea interzisă?
Se puteau baza aceste legende, nu pe mit, ci pe
evenimente istorice reale... evenimente ce implică
vizitatori extratereştri?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA, şi cred că o examinare
mai atentă a Cărţii lui Enoh poate indica dovada fizică
a locului unde s-a putut produce de fapt
aşa-zisa rebeliune a lui Satana împotriva lui Dumnezeu.
Muntele Hermon, Liban.
Încălecând graniţa cu Siria, acest munte legendar,
aşa cum a fost descris în Cartea lui Enoh, este culmea unde Semyaza
şi Veghetorii au coborât pe Pământ.
În Cartea lui Enoh există o referire la muntele Hermon.
Propriu-zis, îi vedem pe îngeri coborând pe muntele Hermon.
Astfel, muntele Hermon a fost si un loc de conectare cu Cerul,
şi un fel de poartă de transfer între Pământ şi Cer.
Veghetorii, fiinţe ingereşti din Cer, cunoşteau ştiinţele Cerului.
Samyaza era de fapt un expert în vrăji şi în folosirea rădăcinilor.
De fapt, te poţi gândi la asta ca la vrăjitorie.
Incantaţii, crearea magiei şi folosirea rădăcinilor pentru crearea poţiunilor.
Cartea lui Enoh răspunde, foarte clar,
temei că oamenii sunt învăţaţi de Veghetori, de aceşti
îngeri, ce încep să le împărtăşească înţelepciunea.
Cartea lui Enoh descrie muntele Hermon ca
locul unde Semyaza i-a învăţat pe oameni despre magie şi medicină.
Alţi îngeri puternici au trecut la cunoştinţe despre metalurgie,
arme, astrologie, ştiinţă şi chiar starea de război.
Veghetorii au oferit omenirii
cunoaşterea interzisă a lui Dumnezeu. Toate povestirile din anticele
culturi, culturi întreţesute, aveau aceste povestiri despre fiinţe ce ar fi
oferit oamenilor cunoaşterea interzisă a zeilor.
Şi cu toţii au fost condamnaţi pentru asta.
Veghetorii, prin Semyaza, ne dau nouă
unelte extraordinare, care ne fac vieţile mult, mult mai bune pe Pământ.
Astfel, este Semyaza, într-adevăr, un tip rău, sau el, de fapt,
a scos omenirea din ignoranţă?
Şi dacă, propriu-zis, Semyaza este predecesorul lui Satana, a fost Satana
de fapt prost înţeles toţi aceşti ani?
Este posibil ca Semyaza şi ceilalţi Veghetori
să fie fiinţe extraterestre, ce au dat umanităţii
fundamentele pentru civilizare?
Atunci, dacă da, cum de a ajuns Satana atât de prost înţeles şi
greşit interpretat de istorie?
Dacă îi echivalăm pe Semyaza şi Satana, ne confruntăm
aici cu un larg context care, propriu-zis, ne spune nouă
că Semyaza, Satana erau aici pentru a ne civiliza.
Veghetorii erau zeităţi civilizatoare.
Esenţialmente, ei ne-au ajutat să ne dezvoltăm aptitudinile de civilizare.
Şi astfel, ajungem aici fundamental
la concluzia că civilizaţia, aşa cum o ştim, nu este ceva
divin, ci propriu-zis satanic.
Satana a fost cel care ne-a dat uneltele civilizaţiei.
A fost, într-adevăr, Satana o forţă civilizatoare pentru primii
oameni, aşa cum cred teoreticienii astronauţilor antici?
Şi, dacă da, poate fi găsită următoarea dovadă examinând
alte mituri şi legende antice?
În Sumerul antic aveţi aceste povestiri
foarte curioase despre Anunnaki.
Anunnaki erau jumătate zei, jumătate oameni, ce au coborât din stele.
Ei îi instruiau pe sumerieni în variate aspecte ale civilizaţiei.
Aveau o înfăţişare foarte stranie.
Aveau capete alungite.
Arătau aproape ca oameni tip insectă.
Sau ceea ce ei numesc într-un sens proprietăţi reptiliene, sau o înfăţişare
de viperă, aşa cum erau numiţi Veghetorii în Biblie.
În culturile de pe glob, găsim referiri permanente despre
aceste fiinţe celeste gigantice, ce vin pe Terra şi iniţiază,
sau instruiesc umanitatea.
Însuşi Satana este considerat un serafim, ceea ce înseamnă
şarpe înaripat, sau şarpe în flăcări, dar cuvântul
"serafim" conţine cuvintele "ser," însemnănd şarpe,
şi "refaim", însemnând gigant.
Era, într-adevăr, personajul pe care-l cunoaştem drept Satana
o fiinţă extraterestră?
Una ce a rupt relaţiile cu propria ei specie, pentru a trăi
printre strămoşii noştri îndepărtaţi?
L-a părăsit el, propriu-zis, împreună cu alţi aşa-numiţi
îngeri căzuţi, pe Dumnezeu, nu din duşmănie sau aroganţă,
ci mai degrabă pentru a ajuta omenirea?
Probabil următoarele indicii pot fi găsite în legendele despre un şarpe
zburător, şi în povestea unui titan, ce a fost pedepsit cu sălbăticie
pentru eternitate.
Peninsula Yucatan.
Aici, în jungla din sudul Mexicului se află ruinele
unui mare oraş mayaş, Chichen Itza.
Construit cu mai bine de o mie de ani în urmă, Chichen Itza era unul
dintre cele mai mari şi mai puternice oraşe din lumea mayaşă.
Dominând situl, se află marea piramidă El Castillo...
un templu construit în onoarea zeului-şarpe mayaş Kukulkan.
Kukulkan este numele pentru Satana, sau pentru şarpele înaripat.
El este, de asemenea, portretizat ca o fiinţă purtătoare de înţelepciune,
ce oferă această cunoaştere cosmică omenirii.
Adesea îl vom vedea pe Kukulkan portretizat ca jumătate om,
jumătate şarpe, sau ca o fiinţă umană căreia îi iese pe gură un şarpe.
Aşa îl va portretiza creştinătatea tradiţional pe Satana,
cu aspect de dragon, sau o fiinţă şerpuită.
Întrebarea este, de ce este descris astfel?
Şi cred că, într-adevăr, putem descoperi că Kukulkan nu este unic în acest sens.
Unul dintre cei mai puternici zei în panteonul
mayaş, se credea că Kukulkan a coborât din stele.
Lui i se atribuie, de asemenea, învăţarea omenirii a astronomiei,
matematicilor şi agriculturii.
Aceasta este identic ca în tradiţia creştină despre Satana
ca fiind şarpele din Copacul Cunoaşterii, oferind
omenirii înţelepciunea interzisă.
În Cartea lui Enoh, aflăm despre Veghetori, ce sunt
descrişi ca având chipuri de vipere, sau feţe de şerpi,
şi cum oferă această cunoaştere puternică omenirii.
Astfel, e posibil ca ceea ce vedem în toate aceste
exemple să fie acelaşi personaj, sau reprezentantul aceleiaşi seminţii
de îngeri, fiinţe satanice, sau aceste fiinţe-înger şerpuitoare.
Se bazează, într-adevăr, povestirile despre Satana şi Kukulkan
pe aceeaşi fiinţă, aşa cum cred mulţi teoreticieni ai astronauţilor antici?
Şi, dacă da, poate fi găsit acelaşi personaj, de asemenea,
în miturile şi legendele altor culturi antice?
Satana, ca o creatură ce vine de nicăieri ca să trăiască
printre oameni şi să-i educe, nu este ceva care să fie găsit doar în Biblie.
Îl găsim în cele mai multe tradiţii de-a lungul lumii.
Conform legendelor Greciei antice,
titanul cunoscut drept Prometeu a păcătuit în faţa zeilor, furând
secretul focului şi dându-l omului.
Pentru infracţiunea lui, a fost osândit să sufere o înspăimântătoare
pedeapsă eternă, fiind înlănţuit de o stâncă şi un vultur
să-i mănânce ficatul, doar că organul îi creşte la loc în fiecare
noapte, astfel că vulturul poate continua ospăţul ziua următoare.
El este un zeu ce devine asociat cu oamenii,
pentru că este un apărător al oamenilor.
Corect, şi povestirile mitologice vorbesc despre cum a ajuns
Prometeu, esenţialmente, reprezentantul lor.
O altă astfel de zeitate a fost zeul Viracocha.
Venerat de anticii incaşi în Anzii Americii de Sud,
Viracocha a fost un puternic zeu-creator ce a venit pe Terra ca să transmită
cunoaşterea celestă.
Ca şi Prometeu, acest zeu incaş a fost descris ca un aducător
al luminii, şi este înfăţişat în anticele sculpturi incaşe
ca având două trăsnete şi purtând soarele ca o coroană.
Incaşii descriu o fiinţă luminoasă, numită
Viracoca, sau Viracocha, ce a adus cunoaşterea medicinei,
astronomei şi a altor ştiinţe avansate.
Este posibil ca Viracocha să fie acelaşi cu Semyaza, sau Satana,
ca o figură aducătoare a acestei înţelepciuni eliberatoare pentru omenire,
ce caută să ne aducă tot timpul pe calea progresului şi a iluminării.
Trebuie să îţi pui întrebarea,
"Cum ar putea avea culturi atât de diferite mitologii atât de similare?"
În cazul lui Viracocha, observăm
o zeitate ce-şi face personal apariţia pe Pământ, trăieşte printre
oameni, ne dă ştiinţele, şi după un număr de ani, dispare din nou.
Anticii egipteni aveau culte
ce-l venerau pe zeul Set;
o fiinţă divină ce, precum Satana, domnea peste întuneric şi haos.
Tradiţia zeităţilor civilizatoare,
ce merg peste tot civilizând, educându-ne, este ceva ce
găsim în toate tradiţiile.
Chiar dacă ele sunt marile culturi ale Egiptului, Inca,
sau Imperiul Mayaş,
sau culturi mai mici, oriunde în univers.
Şi astfel, ceea ce descoperim este că povestea lui Satana,
ca o zeitate civilizatoare nu este categoric unică, ci se află
încadrată clar de-a lungul întregii lumi.
Şi vă arată că importanţa lui Satana nu e doar
ceva limitat la Biblie, ci într-adevăr ne vorbeşte despre impresionantul destin
al civilizaţiei ca un întreg.
Puteau descrie, propriu-zis, aceste mituri antice
aceeaşi creatură, îngerul căzut,
pe care noi îl numim Satana?
Dar cum, atunci, o creatură ce este atât de des creditată
cu aducerea cunoaşterii şi iluminării omenirii, a devenit ideea
personificării tuturor lucrurilor demonice?
Cuvântul "Lucifer" vine din latină.
Alăturaţi "lux" "ferre," "făcând lumină".
Este la fel ca în mitologia greacă, Prometeu, care a furat
lumina de la zei.
Este, într-adevăr, o idee simpatică, că toate aceste figuri
reprezintă în final doar o figură, în limbi diferite.
Ei erau însă înţelegători cu oamenii.
Este întru totul posibil ca tradiţiile noastre religioase şi aceia
care au selectat vechile texte sfinte cu mii de ani în urmă
să fi scos o figură demonică din Lucifer şi diavol.
Şi poate că a fost o altă cale pe-acolo... una bună.
Când privim la ceva ca Satana,
nu discutăm neapărat despre moralitate, ci de fapt
explorăm lucruri despre strămoşii noştri.
Explorăm mitologia.
Explorăm relatările strămoşilor noştri ce spun că ei
nu şi-au dezvoltat civilizaţia prin forţe proprii, ci cu ajutorul
inteligenţelor non-umane.
Şi în cazul unei asemenea povestiri, vedem că
inteligenţa este Satana.
În multe feluri, Satana poate fi foarte bine o persoană,
un zeu, un înger, un E.T., care este răutăcioasă într-un sens.
Lucifer este Prometeu.
El este aducătorul luminii.
Este zeul muncilor grele.
El este unul ce ne aduce nouă focul.
Este unul ce ne oferă nouă oportunitatea de a face lucruri singuri.
Dacă personajul biblic Satana este într-adevăr
o fiinţă extraterestră... una ce a furat tehnologie
de la săpânii săi, în ideea de a beneficia primul om... atunci de ce este
el acum ponegrit ca o creatură demonică desăvârşită?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că răspunsul poate fi găsit
nu în scripturile antice, ci în numeroasele relatări despre posesii demonice.
Klingenberg, Germania.
Situat la 51,5 km sud-vest de Frankfurt, acest orăşel este
locul unuia dintre cele mai faimoase şi înspăimântătoare cazuri de posesie
demonică înregistrat vreodată.
În septembrie 1973, o tânără pe nume Anneliese Michel a început
să audă voci, ce i-au spus că era blestemată şi ar putea putrezi în iad.
Când tratamentele medicale au dat greş, a căutat ajutorul unui exorcist.
Nu!
Nu.
Posesia demonică este probabil cel mai înspăimântător
şi visceral dintre toate fenomenele asociate cu Satana.
Conform tradiţiilor creştine, posesia are loc
când un demon intră într-un trup, corupându-i persoanei fiinţa
fizică şi spirituală.
Credinţa în posesia demonică este larg răspândită.
Pare să apară cam peste tot pe planetă.
Se credea că este prezenţa unei energii satanice,
un întuneric adevărat, un rău teribil ce putea prelua o persoană.
Le prelua trupurile, le prelua minţile.
Şi persoanele s-ar fi comportat fără voinţă proprie, ar fi
un adevărat sclav al puterii părţii întunecate.
Demonii îşi fac apariţia pe Pământ ca să interacţioneze cu oameni,
să ne chinuie şi să ne tenteze în diverse moduri.
Persecuţia include rănirea noastră fizică,
atacarea noastră, cauzarea de traume pe corpul şi în mintea noastră.
Posesia este atunci când le predăm micile noastre resurse şi
ei ne preiau trupul şi-l folosesc după bunul plac.
Şi, în cazuri rare, ei pot apărea vizibili multor
oameni ca presupuse spirite umane.
Mulţi creştini cred că demonii sunt încarnări
demonice ale celorlalţi îngeri ce l-au urmat pe Lucifer în
revolta lui împotriva Atotputernicului Dumnezeu.
Au răspândit nume ca Belzebut, Asmodeus, Moloh şi
Mammon, ce sunt hotărâţi să corupă sufletele omenirii.
Din punct de vedere biblic, demonicul vine de la îngerii căzuţi.
Cei care au căzut cu Lucifer în timpul marelui război din Cer.
Şi scopul lor este să înşele oamenii.
Să-i conducă spre rătăcire.
Să-i abată pe ei de la Dumnezeu.
Şi există multe caste.
Scala lor pentru sugrumarea ta în toată decăderea ta...
dacă doreşti, în inteligenţa ta,
duce în spatele peisajului preocupărilor omenirii.
Este esenţial...
îţi poţi imagina o structură militară cu generali,
ofiţeri, soldaţi.
Există nouă niveluri de bază, reprezentate de îngeri căzuţi
cu variate grade, ce acţionează ierarhic, ultimul sevindu-l pe Satana.
În multe tradiţii religioase există rituri
sacre de exorcizare a acestor demoni din trupurile chinuite.
Dă-i drumul.
Vin din nou împotriva ta, Satana, cu sângele lui Hristos.
Reverendul Bob Larson este un preot
evanghelic şi exorcist, care spune că el vine fată-n faţă cu
demonicul şi satanicul adevărat.
Cu sângele lui Hristos te torturez, Satana.
Nu o poţi avea.
Ea aparţine lui Dumnezeu.
Te torturez.
Te torturez cu sângele lui Hristos.
Te torturez!
Sunt aici ca să fiu instrumentul lui Dumnezeu ca să arunc diavolul,
să eliberez sufletele umane.
Aceasta nu este puterea mea.
Este puterea lui Dumnezeu.
Sunt doar un simplu instrument pe care El îl foloseşte.
Misiunea mea însă este să scot fiecare demon posibil din fiecare
posibilă fiinţă umană şi să-l trimit direct în iad.
De când o posezi?
Dă-mi puţin ulei, te rog.
Te miruiesc în numele Tatălui, al Fiului şi al Sfântului Duh.
Căt timp ai posedat această femeie?
Câte generaţii?
Câte generaţii?!
O mie.
Un demon este metafizic.
Este invizibil.
Este spirit.
Neavând un trup fizic, un demon nu poate face propriu-zis nimic demonic.
Un demon nu poate începe un război, nu poate apăsa pe trăgaciul unei arme,
nu poate răpi pe nimeni.
Un demon are nevoie de un corp ca să-şi îndeplinească scopurile demonice.
Demonii caută să populeze suflete umane, astfel ca prin
fizicul fiinţelor umane ei îşi pot împlini planul
morţii şi al distrugerii.
Conform lui Larson şi altor teologi creştini,
forţele demonice au fost întotdeauna prezente pe Pământ şi demonii
călătoresc cuntinuu pe Pământ ca să semene seminţele ruinei.
Dar de unde vin ei exact?
Este iadul, sau poate un loc în altă parte?
Şi în scripturile evree şi cele creştine, la fel de bine ca şi în
alte cărţi religioase ce studiază subiectul demonismului,
niciodată nu este descrisă complet natura
existenţei lor, unde acţionează ei.
Pare să fie o realitate paralelă,
o altă dimensiune, în afara timp-spaţiului nostru continuu.
Ei sunt acolo, noi suntem aici.
Einstein a deschis puţin uşa posibilităţii altor tărâmuri.
Aruncăm o mică privire asupra realităţii ce există
dincolo de înţelegerea noastră.
Trebuie doar să ştim că există un alt tărâm undeva acolo, şi
când execut un exorcism, păşesc în interiorul şi în afara acelor tărâmuri.
Sunt pe tărâmul fizic, natural, dar invadez, de asemenea,
tărâmul în care operează demonii.
Astfel, păşesc din fizic în metafizic.
Nu am a înţelege ce se petrece acolo.
Sunt într-o misiune simplă: nu să descopăr tot ce pot despre
acea lume, ci să scot demonul din sufletul uman.
Pot fi diavolii şi demonii, într-adevăr, fiinţe
de pe un alt tărâm?
Poate fi acel tărâm nu iadul, ci o lume
extraterestră reală?
Sunt ei, într-adevăr, răuvoitori?
Sau pot avea ei un alt...
poate chiar mai profund... plan?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că răspunsurile pot fi găsite
în misterioasele profeţii din Cartea revelaţiilor (Apocalipsa lui Ioan).
Megiddo, Israel.
Situat la 17,7 km de Nazaret, acest oraş antic este menţionat în
mai mult de o duzină de ori în Biblie, mai evident în
Cartea profetică a revelaţiilor.
Conform textului religios, în afara acestui oraş,
pe aşa-numitele Câmpii de la Megiddo, forţele Atotputernicului
Dumnezeu vor purta o bătălie finală împotriva lui Satana şi a forţelor răului.
Cartea revelaţiilor este cu certitudine una
dintre cele mai complicate cărţi din Biblie şi devine
un set separat de materiale, ce este numit apocaliptic.
Este o carte ce oferă viziuni asupra viitorului ce vine.
Există o bătălie ce va avea loc într-o vale
din Israel, numită Megiddo, sau Har Megiddo, acest Armageddon...
preluăm termenul.
Însuşi Satana va strânge armatele lumii la Megiddo
pentru a lupta cu Iisus Hristos.
Satana îşi ia o înfăţişare mai fizică, utilizează
variate tehnici de a înrobi mai multă şi mai multă omenire.
La final, el devine o forţă geopolitică,
în esenţă un dictator al întregii lumi.
Cartea revelaţiilor descrie mai departe
cum această bătălie va fi purtată în cer şi pe Pământ.
Îngerii vor coborî din cer, demonii se vor împrăştia
de-a lungul pământului ca să distrugă cu săbii de foc, şi Atotputernicul
Dumnezeu va arunca o ploaie destructivă asupra Pământului.
În Cartea revelaţiilor este, într-adevăr,
un document cam îngrozitor, dacă-l privim, şi cred
că astfel de lucruri se pot întâmpla cu adevărat.
Vreau să zic, cănd vezi ce se întâmplă în carte, se produc
cataclisme pe Pământ.
Avem cutremure.
Avem ploaie de foc din cer.
Avem îngeri purtând bătălii în cer.
Şi apoi repetat, îl avem pe Satana, reîntorcându-se.
Poate fi însă această profeţie biblică
nu doar predicţia unei zile a judecăţii cu război şi cataclisme?
Ci să aibă o altă, chiar mai profundă interpretare?
Cartea revelaţiilor ne dă unele dintre cele mai
clare descrieri a ceea ce nu doar câţiva contemporani ar numi
activitate extraterestră.
Gândiţi-vă la asta.
Avem fiinţe supranaturale ce zboară prin cosmos
suflând în trompete, aruncând foc peste Pământ.
Avem mari conflicte între lumină şi întuneric, bine şi rău.
Există un dualism cosmic ce se desfăşoară aici, care implică în final
reafirmarea unei autorităţi divine peste acei îngeri
îndărătnici ce au luat-o razna cu mult timp în urmă.
Bătălie extraterestră?
Poate face referire, într-adevăr, Cartea revelaţiilor din Biblie
la un război galactic?
Unul purtat pentru soarta finală a umanităţii?
Dacă da, cine sau ce este Satana?
Este el un demon, diavolul, personificarea răului?
Sau era el, de fapt, o fiinţă extraterestră binevoitoare?
Una ce a furat tehnologie de la fiinţe extraterestre în efortul
de a scoate primul om din întuneric şi ignoranţă?
Dacă da, atunci de ce a devenit Satana o forţă a răului?
Caută ei să pedepsească omenirea
pentru că a trecut de partea Creatorului nostru împotriva lui?
Poate că ne testează, folosind tehnologie extraterestră ca să modifice
comportamentul uman în moduri pe care mai avem până să le înţelegem.
El reprezintă ideea unui adversar, această idee
a unui mincinos, sau un test combinat cu acest concept de Lucifer,
îngerul căzut, combinat cu acest lider al Veghetorilor, care de asemenea
conduce o rebeliune.
Cred că esenţial e că Lucifer este
o combinaţie, un personaj compozit al tuturor acestor
idei diferite şi personaje diferite.
Este important pentru noi să ne amintim că Satana face parte
din clasa de îngeri numiţi serafimi.
Serafimul a fost trimis pe Pământ ca binefăcător al omenirii,
aducând înţelepciune.
Bisericile au creat acest monstru rău din Satana, poate
chiar din neant, când în realitate, întreaga misiune a lui Satana
era despre aducerea cunoaşterii şi înţelepciunii omenirii, propriu-zis,
grija pentru umanitate, nu încercarea distrugerii umanităţii.
Într-un sens, Satana nu este un tip atât de rău.
Nu poţi avea lumină fără întuneric.
Nu poţi avea dreptate fără greşeală.
Şi trebuie să învăţăm aceste lucruri pentru noi înşine.
Şi în final, prin alegere, greşit sau drept, creştem
şi devenim ceea ce suntem.
Şi în final, aceasta înseamnă să fii precum creatorii noştri.
Ca să... ca să devenim noi înşine zei.
Se putea ca reputaţia lui Satana
de personificare a răului să fi fost, într-adevăr, pedeapsa lui
pentru oferirea cunoştinţelor ştiinţifice umanităţii?
Dacă da, puteau fi, într-adevăr, actele lui demonice expresia
răzbunării împotriva creaturilor umane ce l-au abandonat?
Sau asocierea faptelor demonice cu Satana este, într-adevăr, parte a unui mare plan?
O serie de provocări morale,
cu intentia de a ne pregăti pentru următoarea şi probabil finală întâlnire?
Traducere şi adaptare ~ Pterodactyluss20 ~