O pânză misterioasă, imprimată cu o imagine divină.
Reprezintă transformarea supranaturală a unui om.
Pălării de aur purtate de fiinţe stranii, mistice.
Purtarea unei pălării de aur ar fi amplificat
semnalul pe care-l primeai de la fiinţe din înalturi.
Şi roci puternice, ce s-a crezut că au origini nepământene.
S-a spus că fiecare dorinţă era împlinită.
Puteau să fie aceste obiecte misterioase, pur şi simplu,
ţinte ale imaginaţiei umane? Sau reprezintă dovada
a ceva mai profund?
Trebuie să ne întrebăm dacă nu e posibil ca toate aceste cărţi metalice...
să facă parte dintr-o bibliotecă extraterestră.
Milioane de oameni din toată lumea cred că
am fost vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat? Au ajutat într-adevăr extratereştrii antici
la modelarea istoriei noastre? Şi dacă da, poate fi găsită
dovada în cele mai misterioase relicve din lume?
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
sincro de bellows www.addic7ed.com
RELICVE MISTERIOASE Sezonul 6, episodul 8
Casa Albă, 11 februarie, 2013.
Preşedintele Barack Obama oferă Medalia de Onoare
sergentului Clinton Romesha pentru curajul dovedit în luptă, în timpul
sângeroasei bătălii din Kamdesh, în Afganistan.
Aici, 53 de americani au fost înconjuraţi
de peste 300 de luptători talibani.
Ca să vă imaginaţi gravitatea acelei zile, nu e nevoie să priviţi decât
la medaliile şi panglicile ce le acoperă piepturile.
Această tradiţie de a onora soldaţii curajoşi,
împodobindu-le pieptul cu medalii, datează cel puţin
din secolul al II-lea î.Hr., când anticii militari romani foloseau
discuri şlefuite din metal pentru a premia faptele deosebite în serviciu.
De ce însă? Ce proprietăţi conţine
metalul de le fac obiecte alese ale împodobirii şi comemorării?
Tradiţia împodobirii oamenilor
cu metal, într-adevăr, merge cu mii de ani în urmă.
În cazul Bibliei, avem povestiri despre cum
preoţii, de fapt, purtau anumite metale, înainte de a fi
apţi să acceseze Sfântul Sfinţilor şi să se conecteze cu divinul.
Astăzi, ne confruntăm cu simbolismul.
Eroii noştri primesc decoraţii şi medalii, cumva, pentru că îi aşezăm
deoparte, ca oameni deosebiţi, ce, cumva, au eclipsat
rasa umană, dar în trecut, aceasta era luată ad litteram.
Intensificau anumite metale, într-adevăr, abilitatea
omenirii de a se conecta cu divinul, sau cum am spune,
forţe extraterestre? Şi acesta să fie motivul pentru care aurul,
platina şi bijuteriile de argint, alături de alte metale
ornamentale şi relicve, au fost atât de apreciate de-a lungul istoriei umane?
Categoric, credinţa este că
ţinem relicva acolo, pentru că relicva este
legată sau de o zeitate, sau de ceva magic.
Relicvele pot fi orice fel de lucruri.
Piese de lemn, statuete, pur şi simplu orice putea
constitui o amintire, dacă avea un fel de putere divină.
Şi asta înseamnă că aveţi o piesă de la zeu, şi prin urmare
o piesă cu puterea zeului.
Pare să fi fost întotdeauna situaţia fiinţelor
umane ce doreau să intre în posesia obiectelor despre care
credeau că erau, sau de la zei, lucrătura zeilor,
sau, într-un fel, asociate cu zeii.
Berlin, Germania, 1996.
Muzeul de Preistorie şi Istorie Veche achiziţionează
un artefact strălucitor de la un colecţionar elveţian anonim.
O pălărie înaltă, în formă de con, acoperită cu o foiţă subţire de aur pur,
şi împodobită cu zeci de simboluri ale soarelui şi lunii.
Este una dintre cele patru ce au fost dezgropate în diverse situri
de-a lungul Europei, şi istoricii au crezut că sunt
foarte vechi, cam din perioada anilor 1.000 î.Hr.
Ceea ce este important la ele e că
indică existenţa unei culturi generalizate.
Imaginile de pe ele reprezintă astronomia, studiul aştrilor.
De asemenea, ele deţin implicări matematice complicate,
sugerând un nivel al dezvoltării filozofice ce era
foarte avansat pentru ceea ce am crezut noi că aveau la dispoziţie în acele vremuri.
Cercetătorii germani au studiat cu atenţie simbolurile de pe
pălăria de aur şi au concluzionat că ele reprezintă o complexă
tabelă matematică. Una ce poate calcula
cu acurateţe ciclurile pe termen lung ale soarelui şi lunii.
Cum puteau fi însă în stare oamenii antici să facă
astfel de predicţii astronomice avansate şi foarte sofisticate?
Ideea este că ei aparţineau
de ceea ce se pot numi oracole, oameni ce puteau cădea
într-o stare de transă şi profeţie.
Puteau veni cu afirmaţii privind viitorul
sau situaţii supranaturale.
Dacă cei mai mulţi savanţi cred că
aceste pălării misterioase erau purtate de regi-preoţi în timpul ceremoniilor
religioase, teoreticienii astronauţilor antici au o altă teorie,
chiar mai uimitoare.
Pălăriile de aur sunt într-un fel interesante, pentru că dacă
aurul este ceva ce, într-adevăr, sporeşte legătura ta cu
energiile şi fiinţele celeste din înălţimi, atunci purtarea unei
pălării de aur, mai ales cu o formă conică, ar fi dirijat
amplificarea semnalului pe care-l primeai din spaţiu.
Astfel, mie îmi pare că anticele culturi, logic, le-ar fi creat
pentru a se conecta cu zeii ce i-au părăsit, probabil,
şi s-au întors în celestele lor locuri natale.
În cazul pălăriilor de aur, ceea ce observăm
este că toată această tehnologie pare să fi făcut
parte dintr-un cadru mai larg, prin care, încă odată, pare că aceasta
este o civilizaţie ce are un contact cu zeii.
Dar nu ştim încă cine le-ar fi făcut
sau de ce, şi sunt atât de incredibile, neobişnuite şi înalte.
Probabil, zeii extratereştri purtau vreun gen de
pălărie conică precum aceasta.
Puteau aşa-numiţii regi-preoţi din trecutul antic
să fi fost vizitatori nepământeni, utilizând proprietăţile unice
ale metalului? Dacă da, poate fi găsită o dovadă
suplimentară la alte popoare antice, ce foloseau relicve de metal
în scopuri avansate, chiar metafizice?
Khirbet Qumran, Israel, 1952. Ascuns adânc într-o grotă,
în faleza deşertică, arheologii descoperă un misterios
manuscris, vechi de 2.000 de ani, scris pe o foaie de cupru.
Cunoscut ca "Sulul de cupru", această relicvă misterioasă a fost găsită
în acelaşi sit ca şi anticele scrieri religioase, cunoscute ca
Pergamentele de la Marea Moartă.
Toate Pergamentele de la Marea Moartă ce au fost găsite
erau scrise fiecare, sau pe piele tăbăcită, sau pe papirus.
Sulul de cupru este singurul produs din cupru.
Trebuie să reţineţi, cuprul era valoros, şi ca să fasoneze
un întreg sul ar fi luat o grămadă de timp şi multă tehnică,
aşa că trebuie să fie foarte important. Examinând limbajul de pe
Sulul de cupru, savanţii sunt de acord că este altfel decât
orice a fost găsit în alte texte din perioada respectivă.
Textul ce se află pe el este
puţin diferit, şi nu este numai în ebraică; este în...
sau aramaică.
Este de asemenea în greacă, literele de pe el.
Deci, este întru totul deosebit. Lucrul care face Sulul
de cupru atât de fascinant este că sunt menţionate tezaure ascunse.
Sulul de cupru notifică 64 de locaţii în Ierusalim
şi în jurul acelei zone, cu locurile tezaurelor îngropate.
Cheia se află, poate, în cea de-a 64-a locaţie, se spune că există
un alt sul de cupru, ce va ajuta la explicarea restului.
Pentru că încă nu am găsit tezaurul, cumva suspectez că
poate fi un alt cod în această hartă a comorii, un cod în alt cod.
Care este originea misteriosului Sul de cupru?
Şi care este adevăratul scop?
Majoritatea savanţilor şi arheologilor au fost încurcaţi
de aceste întrebări de mai bine de jumătate de secol.
Poate că Sulului de cupru îi lipseşte o piesă.
De multe ori la hărţile cu comori ai nevoie de o a doua piesă, în ideea
completării întregii hărţi, aşa că cine ştie dacă nu există o piesă lipsă?
Pare să fie un artefact... neconvenţional.
Şi este scris în metal.
Aveţi acum povestirile unor alte cărţi antice, ce se presupune
că sunt scrise pe foiţe de aur. Joseph Smith Jr., care a înfiinţat
Biserica Mormonă, a pretins, de asemenea, că i s-au arâtat
cărţi îmbrăcate în aur. Deci, trebuie să ne întrebăm dacă
toate aceste cărţi metalice scrise pe foi de cupru sau aur
nu fac parte dintr-o bibliotecă extraterestră.
Poate avea misteriosul Sul de cupru
origini extraterestre? Şi faptul că este făcut
din cupru să evidenţieze legătura dintre obiectele de metal
şi fiinţe din alte lumi? Teoreticienii astronuţilor antici spun DA
şi cred că următoarea dovadă
poate fi găsită examinând straniile proprietăţi similare
atribuite altor relicve misterioase, găsite peste tot în lume.
Coasta mării Negre din Bulgaria.
Iulie, 2010. Aici, în ruinele unei biserici
medievale, pe insula Sfântul Ivan, sunt descoperite şase mici fragmente
de oase umane în interiorul unui sarcofag din marmură.
Graţie datării cu carbon şi testului A.D.N. al unui os de articulaţie,
oamenii de ştiinţă au concluzionat că oasele sunt din primul
secol d.Hr. Dar ce este şi mai incredibil
e credinţa că multe dintre oase, de fapt, aparţin
Sfântului Ioan Botezătorul.
În creştinătate, Ioan Botezătorul
este important în mod deosebit, pentru că el este cunoscut drept
înaintaşul, precursorul, cel ce vine înainte de Mesia.
Şi în povestirile despre Ioan Botezătorul, el devine extrem de
important pentru creştini, pentru că anunţă că un mare
mesia vine după el. Şi legendele din jurul oaselor
lui Ioan erau întotdeauna legendele unei puteri extreme.
Ioan a fost un profet.
Astăzi, în excursii la biserici de-a lungul Bulgariei,
zeci de mii de credincioşi vin să viziteze, să se roage
şi chiar să se închine la aceste mici fragmente de oase. Oare de ce?
Ce au anticele oase... chiar dacă se crede
că aparţin unui sfânt... ce-i obligă pe oameni să vină să le viziteze?
Pot fi ele posesoarele vreunei puteri mistice sau nepământene?
Ideeea că oasele de sfinţi şi relicvele au putere este ceva ce merge în urmă,
în chiar primele zile ale creştinătăţii. Şi, cu certitudine, în ultima parte
a epocii de întuneric şi a Evului Mediu, ele au devenit o foarte mare
afacere. Dacă ai rămăşiţe de sfinţi
în biserica ta, sau în catedrala ta, poţi aduce
o mulţime de pelerini, ce ar aduce, de asemenea, o mulţime de donaţii.
Există o credinţă puternică
a notabilităţilor şi a regalităţii că oasele acestor sfinţi,
într-adevăr, conţineau un fel de putere.
Întotdeauna, oamenii şi-au venerat
celebrităţile, regii.
Oamenii au venerat tot ce era legat de mistere.
Astfel, în antichitate, s-a trecut deja la altare.
Când un mare preot murea, părţi din trupul lui, unele dintre oasele lui,
erau alese uneori, duse în diferite ţări.
Şi oricine venera oasele într-un altar.
Ceea ce încă se întâmplă la creştini.
Kushinagar, India. Anul 483, î.Hr.
Siddhartha Gautama, marele învăţător spiritual, datorită căruia
s-a fondat Buddhismul, moare. Conform legendei, după ce
Buddha a fost incinerat, câteva fragmente din trupul său
au rămas intacte şi au fost recuperate din cenuşă.
După incinerarea lui, pe recuperarea cenuşii s-au bătut
o mulţime dintre discipolii lui.
Şi în final, au rezolvat problema divizând-o
în opt părţi diferite.
Când cenuşa lui Buddha a fost împărţită... şi exista o revendicare,
că acolo a fost găsit un dinte... s-a considerat...
că este foarte valoros. Tot aşa, când dintele era
dat unui rege, relicva... însuşi dintele relicvă... devenea
asociat cu puterea unei domnii.
Şi se credea că regele ce poseda dintele
va fi capabil să domnească cum trebuie şi va fi pace şi
prosperitate în regatul său.
Putea o atât de mică, dar palpabilă
relicvă din gura decedatului Buddha, într-adevăr,
să aibă o asemenea putere? Să fie legătura fizică cu un sfânt şi
venerat lider, realmente, înţelesul unei conexiuni cu lumea de apoi
şi, chiar mai profund, cu vreo forţă de viaţă divină?
Venerarea relicvelor, într-adevăr, este tot atât de veche
ca însăşi religia budistă şi, tot aşa, multe alte religii.
Însuşi Buddha aproba venerarea relicvelor, pentru că
el credea că urmaşii săi au nevoie de ceva foarte concret
care să le reamintească de prezenţa şi învăţăturile lui.
Se presupune că relicvele sunt, de fapt, esenţa
sfinţilor. Deci, într-un fel, relicvele sunt
ele însele sfinţi, deci ele au puterile sfinţilor.
Aici este important: De ce obiecte ca acesta
pot căpăta o valoare spirituală atât de incredibilă?
Şi, foarte clar, se face prin psihologia
importanţei individuale ca Buddha, ce pare să fie
personificarea zeului, sau a înşişi zeilor, şi doar
a deţine aşa ceva, sau să ai vreo parte din aşa ceva, îţi insuflă
aceeaşi putere ca a zeilor înşişi.
Astfel, trebuie să te întrebi de ce aceste relicve
sunt aşa de importante.
Le dăm putere, aceste oase şi acest dinte.
Dar ce sunt ele... în final, într-o manieră ştiinţifică... e un fragment
de A.D.N. de la însuşi Buddha.
Cred că ei ştiau că într-un viitor îndepărtat, zeii,
extratereştrii, s-ar putea reîntoarce.
Şi unii dintre aceşti zei poate că au zis unora dintre protejaţii lor
de pe planeta Pământ, "Dacă îţi găsim trupul, sau celulele, încă
exişti, pentru că suntem capabili să-ţi refacem trupul."
Clonând sfinţi morţi, folosind A.D.N.-ul din rămăşiţele lor?
Poate fi această incredibilă idee unul dintre motivele pentru care
fragmentele de oase şi alte rămăşiţe umane au fost atât de preţuite
de-a lungul secolelor? Poate această nouă şi foarte reală
posibilitate ştiinţifică să fie legată de anticele noţiuni
religioase ale renaşterii şi reînvierii?
Probabil că răspunsul poate fi găsit la o altă relicvă misterioasă,
despre care unii cred că zugrăveşte cea mai mare
figură religioasă a tuturor timpurilor.
Catedrala din Torino, nordul Italiei.
Aici se află o relicvă sacră, cunoscută ca Giulgiul de la Torino, o mare
bucată de pânză, care fotografiată, dă naştere unei imagini
ciudate a ceea ce pare să fie un om crucificat.
Giulgiul de la Torino este o bucată de pânză antică,
măsurând în jur de 4,3 metri lungime, pe un metru
lăţime, şi ceea ce este atât de important la această pânză e că există
o foarte slabă urmă a unei fiinţe umane pe ţesătură, ce pare
să fi fost crucificat, potrivindu-se cu descrierile
biblice despre Iisus Hristos.
Astfel, mulţi cred că acest giulgiu, această relicvă, este
efectiv pânza de înmormântare a lui Iisus Hristos,
şi poartă urmele rănilor de la crucificare.
Giulgiul de la Torino are o istorie atât de fascinantă,
şi întrebarea e: Este autentic?
Cei ce sunt împotrivă spun, nu, acesta poate fi cu uşurinţă
un fals, şi un trup nu ar putea lăsa niciodată o astfel de imagine şi tot aşa.
Chimicalele unui trup îmbălsămat nu ar putea lăsa aşa ceva.
Dar oamenii care spun asta nu sunt capabili să explice cum
a ajuns imaginea acolo. Nu a fost pictată.
Nu pare să fie un pigment ce s-a aplicat pe pânză.
Giulgiul a fost studiat, într-adevăr, de unii
dintre cei mai de top savanţi şi cercetători din lume.
Şi cu tot echipamentul şi cunoaşterea ştiinţifică,
încă nu ştim cum a fost realizată imaginea de pe giulgiu.
Şi asta e ceea ce cred că ne fascinează la acesta.
Indiferent de ce credeţi, că sunteţi creştin şi
credincios şi credeţi că aceasta este imaginea lui Iisus
reînviat, sau dacă doar credeţi că acolo s-a petrecut un alt
eveniment metafizic extraordinar ce a cauzat asta, trebuie să fii
fascinat de faptul că această relicvă extraordinară nu a putut
fi reprodusă prin niciun mijloc, ca în secolul XXI să-l putem identifica.
Poate fi, într-adevăr, Giulgiul de la Torino o relicvă divină?
O dovadă tangibilă a existenţei unei forţe atotputernice?
Şi în 2011, oamenii de ştiinţă italieni au fost capabili să confirme
că Giulgiul de la Torino a fost creat de un flash de lumină
supranatural, un flash de lumină nepământean.
În opinia mea, Giulgiul de la Torino reprezintă dovada că Iisus
s-a transformat într-o fiinţă de lumină şi a rămas proiectat
pe Giulgiul de la Torino.
Conţine într-adevăr Giulgiul de la Torino o imagine
a lui Iisus crucificat? Sau poate fi acest obiect sacru
altceva? Poate fi, de fapt, dovada
unei incredibil de avansate tehnologii, din alte lumi?
Probabil că răspunsul poate fi găsit examinând un alt, chiar mai
dezorientant artefact antic.
Unul găsit într-un ţinut cunoscut drept Insula de Smarald.
Sudul Irlandei. Aici, la aproximativ opt kilometri
nord-vest de orăşelul Cork, se află castelul Blarney.
Construită cu mai bine de 500 de ani în urmă, în această fortăreaţă de aproape
27 de metri înălţime se găseşte Piatra Blarney, vestită în lume, o relicvă la care
vin în fiecare an peste 300.000 de oameni să o sărute.
Nu este într-o locaţie comodă.
Se află în zidul castelului la înălţime, pe exterior.
Astfel, ca să o săruţi, trebuie să te bălăbăni peste sau să te strecori,
deci eşti, într-adevăr, în pericolul de a cădea de la mare înălţime.
Conform legendei, oferă oricui
o sărută puterea de a vorbi într-un mod articulat şi
carismatic, de a flata şi a alinta în orice circumstanţă.
Aveţi aici o piatră ce a fost sărutată
de, probabil, milioane de oameni.
Blarney reprezintă darul vorbirii, astfel, ideea e că, cumva,
pupatul acestei pietre îţi oferă abilitatea de a vorbi mai bine,
sau, cumva, îţi amplifică îndemânarea verbală.
Compus dintr-un singur bloc de piatră vânătă (sulfat de cupru)...
acelaşi material folosit la Stonehenge... aceaste puteri magice
ale relicvei de piatră sunt renumite până departe.
Poate avea însă o piatră, într-adevăr, o asemenea putere?
Una ce poate influenţa cu adevărat darul vorbirii individului?
Povestea este cam aşa. În secolul al XV-lea, Cormac
MacCarthy avea de prezentat un caz în instanţă şi era îngrijorat
de acesta. Şi a chemat-o pe zeiţa Cliodhna, regina
din Banshees, să-l ajute să găsească cuvintele potrivite, ca să prezinte
un caz solid. Ea l-a ajutat.
A spus, "Ascultă, în drumul tău spre Tribunal, sărută prima piatră
pe care o vezi, şi vei fi elocvent, îţi vei găsi cuvintele."
Şi el s-a conformat. S-a dus la Tribunal, a fost foarte
convingător, şi a câştigat cazul. În drumul lui spre casă,
a recuperat acea rocă, şi-a pus muncitorul s-o fasoneze
intr-o lespede şi a încastrat-o în zidul castelului său,
unde încă mai poate fi găsită.
Când priveşti la mitologia irlandeză ca la un întreg,
începe să devină foarte evident
că aceşti oameni, precum Cliodhna, nu erau oameni normali
născuţi pe Pământ, ci erau, de fapt, după cum se pare
oameni extratereştri, ce au venit pe Pământ şi şi-au împărtăşit
tehnologia. Şi Blarney era darul
vorbirii, darul vorbirii mai elocvente, este ceva ce
poate că a fost impregnat în piatră cu o tehnologie
extraterestră, uzitând mijloace energetice, de care acum n-avem habar.
Este posibil, aşa cum sugerează teoreticienii astronauţilor
antici, ca Piatra Blarney să fie, de fapt, dovada vreunei
antice puteri nepământene? Tehnologie ce demonstrează
că omul antic a fost în contact direct cu fiinţe
superdezvoltate dintr-o altă parte a galaxiei?
Dacă da, putea personajul, cunoscut în folclorul irlandez ca zeiţa
Cliodhna, de fapt, să fie un călător celest?
Probabil, mai multe indicii pot fi găsite investigând o altă
relicvă misterioasă din piatră, situată cu doar 257 km mai departe.
Comitatul Meath, Irlanda. În vârful acestei coline, cunoscută ca
Dealul Tara, se află "Lia Fail", sau Piatra Destinului...
unul dintre cele patru tezaure ce se spune că au fost aduse în Irlanda
de zeităţile mitice numite "Tuatha De Danann".
Lia Fail era o piatră ce a fost considerată
magică. Toţi regii Iralndei,
până în secolul al V-lea d.Hr., se spunea că
au fost încoronaţi pe aceasta. Părea să ştie cine era
adevăratul rege. Spun, dacă adevăratul rege îşi punea
piciorul pe ea, ar fi strigat de plăcere.
De asemenea, avea puterea de a da tărie liderului, de a-l ajuta
să-şi întărească domnia, şi, în unele cazuri, de a vindeca, dacă era necesar.
Pentru majoritatea oamenilor de ştiinţă şi arheologilor
această relicvă de piatră nu reprezintă nimic mai mult decât piatra de încoronare
a anticilor regi ai Irlandei.
Însă conform mitologiei irlandeze,
Dealul Tara era, de asemenea, locuinţa sacră a zeilor.
Dealul Tara este o colină,
ca multe coline din Irlanda, ca multe din aceste
coline "shee­dhe", este după cum se spune intrarea pe tărâmul
"shee­dhe", sau aceşti oameni nepământeni.
Cuvântul "shee­dhe" înseamnă şi oamenii înşişi,
şi oameni din alte lumi, şi colinele în care locuiesc.
Şi Dealul Tara, aşa cum se spune, este o intrare spre o altă lume.
Dealul Tara este considerat centrul sacru al Irlandei.
Regii au condus de aici
multe secole în istoria antică şi cea timpurie.
Şi acesta era considerat un portal sacru către o altă dimensiune,
către o altă lume, aşa că era mai mult decât autoritatea regalităţii.
Reprezenta autoritatea supranaturalului.
În mitologia irlandeză, Tuatha De Danaan
erau zei ce aveau puteri magice.
Ei au ajuns de pe pământul din vest, aceste mitice pământuri
ale zeilor. Se spunea că ei au venit în aceşti
nori întunecaţi şi au aterizat apoi în munţii din Irlanda.
Şi când au venit, au fost trei nopţi şi trei zile
de întuneric. Deci, trebuie să te întrebi,
ce gen de putere aveau, erau ei vreun fel de vizitatori
celeşti, ce au ajuns cu OZN-urile?
Poate că extratereştrii au găsit
o cale de a ajuta societatea să facă progrese,
incluzând selectarea unui lider virtuos.
Este pe de-a-ntregul posibil ca această piatră să nu fie doar ceva ce
iese din mitologie, ca Lia Fail să fie
un dispozitiv tehnic, ca acei lideri să fi fost apţi să fie
evaluaţi de piatră şi poate chiar să le vadă destinul,
să vadă în viitorul lor.
Poate fi Lia Fail o relicvă de piatră îmbibată cu putere
ca Piatra Blarney, într-adevăr, dovada unei avansate
cunoaşteri, adusă omenirii de aşa-numiţii zei?
Furnizează aceste obiecte sacre dovada legăturii extraterestre
a omului antic? Probabil că răspunsul poate fi
găsit examinând straniile şi neobişnuitele relicve căzute din cer.
Valea Regilor, Egipt.
Noiembrie, 1922. Arheologul Howard Carter
descoperă mormântul regelui Tutankamon, conţinând un tezaur
de artefacte. Printre ele se află magnifica
platoşă a regelui, cu o nestemată galbenă ca piesă centrală,
o nestemată obţinută ca rezultat al unui impact de meteorit.
În cultura egipteană exista o fascinaţie
a cristalului din deşertul libian.
Şi cu toate că nu este un meteorit, cristalul din deşertul libian
este produsul impactului unui meteorit.
Cu milioane de ani în urmă, un meteorit enorm s-a prăbuşit
în ceea ce este astăzi deşertul egiptean, căldura şi
presiunea impactului au topit nisipul deşertului, formând
un frumos cristal galben de impact.
Se cristalizează nisipul; se formează sticlă.
Şi obţii aceste minuni, aproape ca pietrele nestemate.
Cu siguranţă ei şi-au imaginat că aceste pietre sunt celeste,
că au fost create prin impactul cu o stea.
De aceea le-au dat un înţeles cosmic.
Oamenii au o veche fascinaţie în ce priveşte
meteoriţii şi au fasonat multe unelte şi obiecte spirituale din ele.
De ce însă?
Există multe povestiri magice despre meteori,
meteoriţi şi ploi de meteoriţi.
Eschil în "Prometeu încătuşat"
vorbeşte despre un Zeus supărat, aruncând cu pietre pe Pământ.
În Eneida, Virgil vorbeşte de meteori.
El descrie o ploaie de meteori ca semn că Troia este în pragul căderii.
Astfel de oameni bucuroşi de meteori, stele căzătoare, meteoriţi, erau
normali în lumea antică, unde, evident, o piatră
din ceruri este venerată ca un element divin.
Motivul pentru care erau atât de importanţi a fost
că ei, în mod firesc, conţineau puterea zeilor,
pentru că erau deja creaţi în Univers şi
căzuţi din cer.
Pietre preţioase meteorice, ca cristalul din deşertul libian au fost
venerate de-a lungul istoriei.
Însă o anumită piatră preţioasă verde, misterioasă, poate fi
cea mai căutată relicvă din toate timpurile.
Moldavit este numele dat unui cristal verde
de impact, de o frumuseţe şi raritate extraordinare, ce a fost găsit doar
într-o mică regiune a Republicii Cehe.
Este foarte vechi.
În mod metafizic, moldavitul creează acest straniu
câmp energetic pulsator, ce amplifică gândurile umane, sau noţiuni.
Dacă eşti o persoană iubitoare sau miloasă,
va amplifica asta, sau poate aduce haos dacă gândurile tale,
sau energia şi emoţiile sunt haotice.
Conform unor legende, Sfântul Graal,
potirul din care Iisus şi apostolii lui au băut în timpul Cinei cea de
Taină, a fost sculptat dintr-o piatră preţioasă verde, ce a căzut
pe Pământ din ceruri.
S-a spus că acolo
era o neînţelegere în ceruri, ce-l implica pe Lucifer, şi o piatră
a căzut. Era o piatră ce odată
fusese în centrul coroanei lui Lucifer, când era un înger important.
A căzut pe Pământ.
Astfel, era o bucată de cer pe pământ, avea o mare putere şi
era foarte venerată. A fost sculptată în Sfântul
Graal, care nu era făcut din metal, ci din acest frumos
smarald, o piatră preţioasă din cer.
Putea piatra preţioasă verde, după cum se presupune căzută
din coroana lui Lucifer, să fi fost făcută nu din smarald,
ci din moldavit? Probabil mai multe dovezi pot fi
găsite în legendele unei alte pietre sacre, ce a căzut
din cer la mai bine de 6440 km depărtare.
Palatul Yumbulakang, sudul Tibetului.
Aici, conform legendei, al 28-lea rege, Lha Thothori
Nyantsen, obţine o nestemată magică, numită Cintamani.
Se spunea că este una dintre cele patru relicve venerate
ce au căzut din cer într-un cufăr.
Piatra Cintamani
este un mit fascinant, ce poate avea la fel de bine asocieri
meteorice. Descrie o nestemată ce este
mijlocul de a avea enorme proprietăţi care se pot depozita
în deţinător, şi există legende în care unii dintre
marii războinici şi lideri din toată istoria, incluzându-l şi pe regele
Solomon, au deţinut această nestemată, ce era trecută de la un mare
conducător sau lider la altul.
Atât în tradiţia hindusă, cât şi în cea budistă
există povestiri ce amintesc de aşa-numita nestemată a dorinţei.
Şi avea o mare putere. Era o legătură între
această lume şi următoarea, ce putea fi folosită pentru interacţiune,
nu doar cu alte lumi, ci şi cu centrul Universului.
Se spunea că
oricine poseda piatra Cintamani era capabil să controleze
destinul, că orice dorinţă era împlinită.
Acum, o piatră sau un obiect care este capabil să schimbe realitatea,
cu adevărat este o piesă tehnologică, şi cum au obţinut-o
strămoşii noştri este un gigantic semn de întrebare, la care, din fericire,
strămoşii noştri ne-au răspuns.
Răspunsul lor este că nestemata a venit din cer, că ne-a fost dată
de zei, şi că aceasta a jucat un rol în acest schimb
între noi şi divin.
Se puteau baza legendele despre piatra Cintamani
pe fapte? Dacă da, putea această piatră
nepământeană, la fel de bine ca şi alte relicve sacre şi misterioase, să ajute
la întărirea unei conexiuni între umanitate şi forţele
extraterestre? Teoreticienii astronauţilor antici spun
DA, şi cred că ultima dovadă poate fi găsită la unul dintre
cele mai sacre obiecte din lume.
Mecca, Arabia Saudită.
La 80 km de marea Roşie, acesta este oraşul sfânt al Islamului.
Aici, în anul 2.000, î.Hr., cred musulmanii că profetul
Abraham a construit Kaaba, o structură în formă de cub, ce atrage
milioane de pelerini în fiecare an. Ce are însă această
construcţie de este atât de sacră? De ce atât de mulţi oameni se aşează
la coadă ca să o atingă?
Pe faţa estică a Kaaba se află
o piatră meteorică, ce este băgată în colţul Kaaba.
Acum, conform credinţei musulmane, această piatră meteorică a fost trimisă
din cer lui Adam şi Evei. Şi această piatră a fost folosită la construcţia
primului templu.
Şi aceasta face într-adevăr din Mecca cel mai sfânt loc pentru musulmani.
Însuşi Muhammad i-a dat jos pe toţi ceilalţi zei,
zeităţi şi statui.
Însă el a păstrat unicul lucru straniu ce se afla aici: piatra
neagră, obiectul extraterestru, ce este şi astăzi
venerat la Mecca. Deci, trebuie să te întrebi de ce
Muhammad a ales anume acest obiect ca parte a religiei sale,
ce ar rămâne ca parte a credinţei musulmane.
Ar putea fi vreo comemorare a unui eveniment extraterestru.
Să posede, într-adevăr, piatra neagră de la Mecca
şi alte relicve sacre o mare putere?
Pot fi ele porţi de trecere, nu numai spre cunoaşterea antică,
ci şi către alte lumi şi chiar alte dimensiuni?
Probabil răspunsul poate fi găsit examinând ceea ce mulţi cred
că este cea mai sacră şi puternică dintre toate relicvele misterioase
de pe întreg Pământul: crucea lui Iisus Hristos.
Ierusalim. Biserica Sfântului Mormânt.
Conform unor cercetători,
acest sit sacru este locul unde Iisus crucificatul a fost
îngropat, şi după trei zile, a înviat din morţi.
Şi în apropiere, în 326 d.Hr., rămăşiţele unei relicve,
ce s-a crezut a fi crucea lui Iisus,
au fost descoperite de o împărăteasă romană.
Împărăteasa Elena a fost mama împăratului
Constantin, şi ea a fost unul dintre primii convertiţi la creştinism.
Conform legendei, ea a călătorit în Ţara Sfântă,
a construit aici un număr de biserici, şi apoi a fost acolo,
a ajuns pe dealul Golgotei, unde Iisus a fost,
după cum se spune, executat. Şi templul păgân
pe care l-a găsit acolo l-a dărîmat, şi în molozul de la acel
templu, după cum se spune, a descoperit adevărata cruce, crucea pe care
Iisus a fost crucificat.
Ea a găsit trei cruci. Ei bine, Hristos a fost crucificat împreună
cu doi hoţi, deci cele trei cruci puteau fi artefactele autentice.
Ca să le testeze însă, ea a adus o femeie cu o boală terminală,
foarte aproape de moarte, ca să le atingă.
Le-a atins pe primele două şi starea ei a rămas neschimbată.
Când a atins cea de-a treia cruce, ea s-a vindecat în mod
miraculos şi Elena a declarat că trebuie să fie
adevărata cruce pe care a murit Hristos.
Adevărata cruce este sacră.
Sacră pentru mulţi, mulţi, mulţi oameni.
Şi oamenii le colectează, sau le place să spună că ei
pot avea bucăţi din această cruce, pentru că îi apropie
de cel pe care îl iubesc, sau Domnul lor şi Mântuitorul, spuneţi-i cum doriţi.
Pur şi simplu, sute de biserici creştine pretind faptul că
deţin bucăţi din adevărata cruce pe care a murit Iisus.
Ca multe relicve sau bucăţi din trupuri de sfinţi,
s-a crezut că adevărata cruce pe care Iisus a fost crucificat
are tot felul de puteri miraculoase, incluzând puteri vindecătoare şi
puterea de a acorda salvarea. Astfel, dacă ai fost să atingi, sau deţineai
o relicvă din adevărata cruce, o bucată din adevărata cruce, ceva din acea
putere Hristos ţi-ar fi transferat-o prin
puterea atingerii.
Este o idee fascinantă că relicve ca
adevărata cruce poate conţine vreo energie divină, ce va vindeca
oameni, şi chiar să-i scoale din moarte.
Deci, este posibil ca ele să fie vreun gen de artefacte
extraterestre, cu un fel de putere în interior pe care n-o înţelegem?
Puteau fragmente din crucea lui Iisus,
ca şi alte pietre şi relicve antice,
într-adevăr, să fi valorificat o stranie energie extraterestră?
Puteau fi legendele privind puteri de vindecare misterioase, într-adevăr, reale?
Este foarte omenesc pentru lume să vrea să posede,
că este o bucată de pânză, o piatră, un fir de păr...
să posede un obiect ce înseamnă ceva pentru ei,
un obiect ce, probabil, îi poate ajuta în viaţă.
Puteau aceste relicve să ne ajute în invocarea puterii nepământene?
Cred că trebuie să fim deschişi. Trebuie să fim deschişi la această
posibilitate. În mod sigur, strămoşii noştri aşa gândeau.
Ei bine, relicvele antice erau foarte importante pentru multe
şi diferite culturi antice, exact cum sunt astăzi religiile.
Şi motivul pentru asta e că se credea că ele erau
puncte de acces spre medii din alte lumi în care zeii,
spiritele, nemuritorii trăiau.
De-a lungul istoriei descoperim că unele dintre cele mai
puternice figuri, cei mai puternici lideri ai noştri,
au plecat în căutarea relicvelor.
Ei caută Sfântul Graal, Suliţa Destinului, Cheia Vieţii.
Şi există credinţa că dacă putem dobândi aceste relicve
vom dobândi puteri dincolo de înţelegerea umană.
Puteri ce la origină veneau de la zei, ce ne vor face
divini dacă putem pune mâinile pe ele.
Tradiţia relicvei, acest dinte de la o zeitate,
os de la un sfânt, toate aceste aspecte, într-adevăr, fac din asta
cumva, această zeitate, acest sfânt este capabil să ne lege simplu cu morţii
spre tărâmul divinului.
Oase sacre... Pălării de aur...
Şi fragmente de obiecte sacre ce se crede că au proprietăţi
vindecătoare. E posibil ca aceste
relicve antice şi misterioase să ajute la dovedirea faptului că
extratereştrii nu numai că au vizitat Pământul în trecutul
antic, dar în mod straniu rămân conectate cu noi prin spaţiu
şi timp? Probabil că adevărul originilor
umanităţii se află drept în faţa ochilor noştri de sute şi
mii de ani, în ţesătură, metal şi piatră, şi în A.D.N.-ul
sfinţilor şi sfinţilor martiri, ce într-o zi, mulţumită ştiinţei
moderne, vor putea chiar să apară din nou.
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~