Structuri megalitice în mijlocul oceanului.
Legendele afirmă
că lespezile zburau, de fapt, dintr-o parte
a insulei în cealaltă.
Creaturi îngrozitoare...
Există povestiri despre giganţi
ucigând oameni şi trecând peste lucruri.
Şi evenimente misterioase în plină mare.
Cum poate dispărea o insulă pur şi simplu?
Sunt povestirile despre civilizaţiile pierdute şi
paradisuri inaccesibile doar produsul navigatorilor imaginativi?
Sau pot exista locaţii îndepărtate în toată lumea
ce sunt baze secrete ale extratereştrilor?
Au existat observaţii pe insula Man,
cu secole în urmă, despre ceea ce erau descrise ca "roţi de foc" în cer.
Se află în mijlocul oceanului.
Nu există nimic din ce se presupune că este acolo, şi acum,
acolo, s-a raportat activitate.
Milioane de oameni din toată lumea cred că am fost
vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extratereştii antici la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă da, putem găsi dovada explorând insulele
interzise ale lumii?
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
sincro de bellows www.addic7ed.com
EXTRATEREŞTRI ŞI INSULE INTERZISE Sezonul 6, episodul 9
Martie, 1963. 120 km depărtare de coasta Puerto Rico.
În timp ce se antrenau cu manevre
antisubmarin, Flota Navală a SUA, condusă de
portavionul USS Wasp, detectează o ţintă necunoscută pe sonar, mişcându-se
în apele din apropiere. Timp de patru zile, flota urmăreşte
obiectul necunoscut, înregistrându-i viteza la mai mult de 150
de noduri, sau 273 km pe oră.
Nu există nimic în niciun inventar naval, oriunde în lume,
care să poată atinge acea viteză.
Nici atunci, nici acum.
În plus, obiectul a coborât la o adâncime în jurul a 8.230 m.
Din nou, o altă imposibilitate.
Acolo jos, presiunea este enorm de mare.
S-ar fi zdrobit orice navă ce-ar fi coborât la acea adâncime.
La acel moment, tehnologia pe care o aveam,
ne puteam scufunda cel mult, cu viteza de 45 de noduri, la maximum
914 metri adâncime.
În ultimii 100, 200 de ani au existat
multe, multe relatări despre obiecte ce au fost văzute sub apă.
Ce sunt ele însă, încă nu ştim.
A existat un imens val de O.Z.N.-uri,
ce a apărut în Puerto Rico de la începutul anilor '90.
Şi mulţi martori portoricani sunt absolut
convinşi că există un gen de instalaţie masivă
futuristică, adânc sub Puerto Rico, sub fundul oceanului.
Este posibil ca extratereştrii să aibă baze aici pe Terra,
ascunse adânc sub ape şi coastele insulelor?
Poate explica aceasta de ce atât de multe insule din toată lumea au
povestiri despre observaţii inexplicabile
de obiecte şi pe cer şi în apele mării?
Insulele izolate ar fi o locaţie perfectă pentru,
să spunem, fiinţe extraterestre ce-şi instalează baza de operaţii.
Radarul poate prinde în raza sa orice fel de navă, foarte repede.
Oricum, dacă ai propria bază sub apă, în apropierea unei insule...
este cu mult mai dificil să fii descoperit.
Insulele sunt propriu-zis munţi, în general
sub apă. Ele sunt, în esenţă,
o creştere energetică a Pământului, ce împinge
în sus, şi mai sus, şi mai sus. În mod logic, aceste tipuri
de locaţii ar putea fi foarte atractive pentru vizitatori
dintr-o altă lume, în special pentru vizitatori ce ar putea căuta
un loc ideal pentru amplasarea bazei, sau un punct de aterizare,
sau, simplu, un loc de unde pot extrage o parte din energia pământului.
Insulele Aleutine.
Chiar în apropierea coastelor din Alaska, acest lanţ cu mai mult de 100
de insuliţe se extinde în vest 1770 km, separând marea Bering
de oceanul Pacific. Aici, în vara anului 1945,
14 membrii de echipaj de pe transportorul armatei SUA Delarof
au raportat observarea a ceea ce au crezut că este un mare OZN,
ce a ieşit din ape în apropierea insulei Adak.
S-a raportat că un întunecat obiect rotund
a apărut, din direcţia soarelui în acel moment, s-a înălţat
vertical în aer şi a înconjurat ambarcaţiunea de două,
posibil de trei ori. Şi a fost vizibilă cam şapte
sau opt minute înainte să dispară.
Ceva ce iese din apă, se roteşte
şi apoi se îndepărtează rapid, asta e chiar dincolo de orice
am presupune că este. Şi se află în mijlocul oceanului.
Acesta este lucrul important de amintit aici.
Nu se află chiar nimic, nimic din ce s-a presupus că este acolo,
şi încă există activitate ce a fost raportată.
Observaţiile OZN în jurul insulelor Aleutine continuă şi în ziua de astăzi.
De ce însă? Posibil, este mai mult decât o simplă
coincidenţă că indigenii, cunoscuţi ca aleuţi,
cred că acesta este locul exact
unde strămoşii lor au coborât prima oară din cer.
Aleuţii cred că ei sunt descendenţii unei
creaturi ce a venit din cer.
Un câine, de fapt, a căzut pe insula Umnak şi
avea doi căţeluşi cu labe.
Dar copiii care au ieşit din aceştia doi erau perfect umani.
Astfel, cu ideea acestei coborâri din ceruri şi a formei
animale, îi descoperim pe oamenii Aleutinelor.
Mă intrigă că povestea
originii aleuţilor are de-a face cu faptul că au sosit
din cer, în esenţă spunând că ei au fost plantaţi.
Astfel, faptul că, până astăzi, acea zonă a lumii
a fost considerată un punct fierbinte pentru OZN-uri nu e coincidenţă.
Au exista zvonuri că acolo este o bază
subpământeană extraterestră sau OZN, în insulele Aleutine.
Întrebarea este: poate exista, într-adevăr, o bază acolo?
Şi răspunsul este DA. Există o mulţime de locuri...
coline, atoli, vulcani... unde, dacă sunt săpaţi,
ar cam crea bazele ideale pentru OZN-uri, folosite pentru venire
şi plecare după dorinţă, şi pentru investigarea zonei.
Poate exista, într-adevăr, o legătură între numărul
mare de observaţii OZN şi povestea originii aleuţilor?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA şi, ca mărturie, indică
faptul că legende similare există şi pe alte insule îndepărtate...
insule unde, de asemenea, au fost raportate OZN-uri.
La 8.000 km est de insulele Aleutine, poziţionată
în marea Irlandei, se află insula Man. Conform legendei, insula Man
a fost descoperită de o rasă mistică de celţi, "Tuatha De
Danann", ce deţinea puteri magice.
Izgoniţi din cer pentru vrăjitorie şi cunoaştere avansată,
ei au coborât în Irlanda, într-un nor de ceaţă.
S-a spus că la sfârşitul perioadei lor,
într-un fel au dispărut. Şi şi-au lăsat în urmă fantomele,
pur şi simplu, şi acestea sunt amintite în folclorul
insulei Man drept "Pitici".
Localnicii credeau că aşa-numiţii "Pitici"
erau capabili să pună oamenii sub o vrajă magică...
o vrajă în care toată conştientizarea spaţiului şi a timpului este pierdută.
Răpirea fiinţelor umane este una dintre
activităţile de bază ale Piticilor.
Şi întreaga esenţă a acestor povestiri este că oamenii tind
să se întoarcă de pe celălalt tărâm, descoperind adesea
că au trecut sute de ani.
Şi asta sună, într-adevăr, similar cu experienţele
pe care le au oamenii uneori, în timpul evenimentelor de răpiri extraterestre...
când apare o navă şi ies din ea extratereştrii foarte mici.
Răpiţii se trezesc paralizaţi şi le lipseşte din memorie
o perioadă de timp. Şi acesta e motivul de a crede
că Piticii puteau fi, de fapt, extratereştri;
aceeaşi "grii", cum îi descriem, ce efectuează
acelaşi gen de vrajă magică pe oamenii
ce îi răpesc astăzi.
Pot legendele despre Pitici şi
ancestralii Tuatha de Danann să descrie, de fapt,
fiinţe nepământene ce au venit pe Terra în trecutul îndepărtat?
Şi dacă da, se pot conecta aceste legende la actualele observaţii
de OZN-uri din insula Man?
Localnicii afirmă că aceste observaţii OZN au fost raportate
de secole... şi pentru teoreticienii astronauţilor
antici cea mai irezistibilă observaţie dintre toate este
relatarea veche de 2.500 de ani a unei roţi de foc cu trei spiţe,
coborând din ceruri.
Conform legendei din insula Man, nişte pescari
au fost udaţi la ţărm, în timpul unei furtuni puternice.
Deodată, această navă cu trei spiţe a ieşit din nori, îngrozindu-i.
Au existat observaţii pe insula Man
ce merg în urmă cu secole, a ceea ce era descris ca "roţi",
"roţi de foc" în cer. Acum, aceste descrieri sunt
aproape identice cu descrierea roţii
lui Ezechiel din Biblie.
Conform lui Ezechiel, capitolul unu, profetul a amintit un obiect zburător,
descriindu-l ca patru roţi într-o roată, o relatare despre care
teoreticienii astronauţilor antici spun că nu este un înger,
ci o navă spaţială extraterestră.
Cărturarii biblici s-au luptat foarte mult
cu descrierea roţii lui Ezechiel, văzând
roţi în alte roţi şi ideea că un heruvim stătea lângă fiecare roată.
Este foarte clar că el descria un anumit tip de dispozitiv.
Ezechiel descrie roţi în interiorul altei roţi,
şi ochi de diferite animale, şi toate strălucesc ca
bronzul şi metalul. Deci, ce descrie, de fapt, aici?
Se traduce mai mult ca o întâlnire cu un anumit tip
de navă extraterestră, ce a fost greşit înţeleasă, ca un fel
de eveniment divin.
Deci, trebuie să te gândeşti că, într-adevăr, acea insulă
Man era un fel de insulă ce fusese aleasă
de extratereştri. Aceasta era una dintre bazele lor.
Ei şi-ar fi asolizat OZN-urile acolo.
Şi de fapt, legendele despre OZN-uri şi extratereştri continuă
pe insulă chiar şi astăzi.
Pot deţine aceste insule, într-adevăr, baze extraterestre,
aşa cum susţin teoreticienii astronauţilor antici?
Pot dezvălui aceste puternice locaţii importante
învăţături pentru umanitate? Probabil, indicii pot fi găsite pe
un alt lanţ misterios de insule din Pacific, la 14.800 km spre
sud-est, într-o zonă ce se credea că este locuită de gianţi.
Insulele Solomon.
La 1.300 km est de Papua Noua Guinee, acest grup de aproape
1.000 de insule acoperă o suprafaţă de 17.700 kilometri.
Se crede că prima a fost descoperită în 1568 de exploratorii spanioli, mulţi
oameni asociind această zonă cu
cel de-al II-lea Război Mondial, datorită încrâncenatei
înfruntări ce a avut loc între japonezi şi americani
pe cea mai mare insulă de aici, Guadalcanal.
Într-o campanie de peste şase luni, un total de 41
de nave de război s-au scufundat şi
peste 30.000 de oameni au murit fie în luptă, fie de boli.
Americanii şi japonezii
au lăsat în urmă o grămadă de rămăşiţe ale războiului.
Nave scufundate, de exemplu.
Şi apoi, pe pământ, tancuri părăsite şi o grămadă
de muniţie. Exista un loc apropiat pe unde
treceam spre şcoală, numit "Locul Iadului", şi era plin de muniţie intactă.
Guadalcanal însă are, de asemenea, o faimă proastă şi pentru altceva:
nenumărate legende locale despre gianţi.
Există legende misterioase pe toate insulele Solomon, de fapt.
O mulţime de povestiri de la Guadalcanal vorbesc
despre gianţi; legătura dintre oameni şi giganţi.
Gianţii sunt adesea portretizaţi în moduri diferite.
Uneori ei sunt giganţi binevoitori;
ajută oamenii; au grijă de oameni.
Dar există povestiri despre gianţi ucigând oameni şi trecând
peste lucruri. Astfel, giantul este un personaj major
într-o mulţime de povestiri de la Guadalcanal.
Există legende şi povestiri vechi,
ce sugerează că gianţii, de fapt, încă locuiesc în insulele Solomon.
Unii spun că erau un fel de animale păroase, un fel de fiinţe
Sasquatch. Alţii spun că sunt mai
humanoizi. Unii spun că ei chiar relaţionează,
ca un gen de prieteni, cu populaţia umană.
Conform legendelor locale, aceşti giganţi erau capabili
să traverseze întreaga lungime a insulei fără să vadă
lumina zilei, utilizând tuneluri subterane.
Oamenii vorbesc că giganţii
de fapt există. Ei au existat în trecut.
Astăzi, cu tot felul de progrese ce au loc,
s-au strămutat în munţi.
Într-adevăr, giganţii există. Nu este doar un basm
de speriat copiii.
Conform unei relatări, în 1998, în timpul unei lucrări de extragere
a aurului, muncitorii au fost martori la ceea ce ei cred că este
dovada existenţei giganţilor din Guadalcanal, când unul
dintre buldozerele lor s-a defectat. Muncitorii spun că au demontat
lama de zece tone a maşinii, pentru a face peste noapte reparaţii,
şi când s-au întors la locul săpat în dimineaţa următoare,
au rămas şocaţi de ceea ce au găsit.
Însăşi lama fusese mutată o bună distanţă,
şi au găsit urme de tălpi de giganţi în noroi.
Astfel, ei nu puteau decât să presupună că aceşti faimoşi giganţi
din insulele Solomon au fost acolo şi au mutat lama buldozerului.
Poate fi Guadalcanal, într-adevăr, căminul giganţilor?
Dacă da, ce sunt ei?
Şi de unde au venit? În cartea "Misterele insulelor
Solomon", autorul Marius Boirayon, un inginer de elicoptere
pensionat, care a trăit în insulele Solomon mulţi ani
intervievând localnicii, dezvăluie o teorie originală.
Autorul australian Boirayon credea că
incidentele cu gianţi despre care povestiseră
indigenii erau legate de activitatea OZN.
Şi din ce a putut să pună cap la cap, exista un fel de
bază OZN, adânc în munţii din centrul Guadalcanalului şi
erau implicaţi aceşti giganţi. În acelaşi timp, exista
un gen de bază submarină OZN acolo.
Relatările martorilor oculari de OZN-uri au fost înregistrate
pe insulele Solomon ani de zile, şi în mod misterios, detaliile dezvăluie
că OZN-urile par să se ridice din oceanul înconjurător,
şi navele de război scufundate în al II-lea Război Mondial dispar într-un îndepărtat
lac montan de pe insulă.
Adesea, oamenii spun că văd lumini
nu numai pe cer, dar la fel de bine şi în ocean.
Vezi lumini în ocean
şi apoi vezi lumini zburătoare trecând pe deasupra.
Şi uneori prăbuşindu-se în ocean...
ca prăbuşirile de avioane.
Au existat observaţii de farfurii zburătoare
apărând peste locurile epavelor, zburând înspre şi dinspre munţii
şi vulcanii din zonă.
Astfel, întreaga zonă este, într-adevăr, destul de interesantă.
Au existat relatări că obiecte, lumini
stranii, propriu-zis se ridică din ape în aer,
se mişcă o perioadă de timp şi apoi dispar.
Şi adesea, acestea sunt observate atât de pe plajă, cât şi
de pescari, la prima mână, şi s-a spus că
uneori aceste obiecte veneau aşa aproape că pescarii puteau,
de fapt, să simtă căldura lăsată de trecerea lor.
Au existat o mulţime de localnici care au spus, "Da.
Pentru mulţi ani am văzut aceste genuri de lucruri întâmplându-se."
Există numeroase relatări despre răpiri, oameni
ce dispar după venirea în contact cu aceste OZN-uri
şi n-au mai fost văzuţi niciodată.
Poate exista o legătură între legendele
despre giganţii din Guadalcanal şi numeroasele observaţii OZN,
ce au fost raportate aici de-a lungul anilor?
Poate fi aceasta dovada, într-adevăr, că Guadalcanalul este locul
unei baze extraterestre submarine? Unii teoreticieni ai astronauţilor antici
cred că răspunsul poate fi găsit examinând povestirile despre alte
creaturi stranii, ce se spunea că populează insula... creaturi
precum "Adaro".
Adaro sunt creaturi cu o înfăţişare îngrozitoare:
jumătate peşte, jumătate om.
se spunea că ele au venit dinspre soare pe calea curcubeelor,
şi puteau fi periculoase.
Puteau să tragă în tine cu peşti zburători otrăvitori.
Astfel, noţiunea despre unele creaturi periculoase şi
având calităţi mitologice vine de departe, pare vie şi
sănătoasă în insulele Solomon.
Chua-Chua este povestirea pe care o mulţime de oameni
din Guadalcanal o cunosc, că acestea sunt, de fapt, fiinţe umane.
Dar în anumite momente ele iau forme diferite.
Acestea sunt energii ce se pot preschimba în orice formă.
Acestea nu sunt povestiri pentru divertisment,
sau de speriat copiii.
Temerile sunt mari.
Trebuie să te întrebi
dacă aceşti giganţi faimoşi din insulele Solomon şi aceste stranii
fiinţe nu erau, de fapt, extratereştrii, ce se aflau
aici pentru a proteja aceste baze secrete.
Este posibil ca povestirile despre giganţi, monştrii
acvatici, şi alte fiinţe stranii de la Guadalcanal să fie, într-adevăr,
relatări despre extratereştri ce apar ca creaturi
înfricoşătoare, în ideea de a speria pe oricine poate descoperi secretele
lor baze extraterestre?
Insulele Solomon se află exact pe ceea ce numim Cercul de Foc.
O masivă activitate vulcanică.
O masivă activitate tectonică şi geomorfică.
Deci, există foarte multă energie acolo.
Ar fi o teorie simplă dacă aceste alte fiinţe, orice
sunt ele, căutau accesul la o bună sursă de energie,
putea fi un loc bun unde să meargă.
Pot fi povestirile din insulele Aleutine,
insula Man şi insulele Solomon dovada că acolo
sunt baze extraterestre situate sub mările noastre?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA şi indică spre o insulă
din cealaltă parte a lumii, ce i-a indus în eroare pe arheologi
până în ziua de astăzi.
Insula Pohnpei. La mai bine de 4.000 km sud-vest
de Hawaii, izolată complet în oceanul Pacific,
această masă de pământ microneziană este căminul a aproape 34.000 de oameni,
în special fermieri şi pescari. Acolo însă se află o zonă
a insulei ce este complet nelocuită: Oraşul Pierdut al
lui Nan Madol. Insularii nativi cred că
acest loc antic e blestemat, şi este, de asemenea, locul unora dintre
cele mai misterioase ruine din lume.
Construit pe un recif de corali, chiar pe coasta estică a Pohnpei şi
întinzându-se pe mai mult de 200 de acri, Nan Madol e format din 92 de
insuliţe artificiale, conectate prin canale.
Conform istoricilor, acest oraş antic, numit adesea
Veneţia Pacificului, a fost capitala dinastiei Saudeleur,
ce a domnit cam de prin anii 500, până la 1628 d.Hr.
Acest oraş antic i-a găzduit
pe Saudeleuri, regii acelor vremuri.
Deci, au casele lor.
Au zonele de ceremonii.
Au morminte.
Deci, există un întreg număr de zone,
împrăştiate pe fiecare dintre aceste insuliţe.
Mulţi arheologi
sunt de acord că ridicarea acestor insule artificiale a început
undeva în secolul al XIII-lea. Fiecare a fost construită cu
bazalt şistos, o rocă neagră formată când lava bazaltică
dintr-un vulcan se răceşte în formă de coloane.
Există un număr de coloane de bazalt scurse
de-a lungul Pohnpeiului însuşi. Şi cunoaştem câteva dintre aceste
aflorimente ce erau folosite pentru extragerea bazaltului.
Erau apoi transportate în zona Nan Madol, şi apoi
aşezate pentru a crea aceste insuliţe.
Cum au reuşit însă indigenii ce au locuit aici cu 800 de ani în urmă
să construiască 92 de insuliţe, numai din gigantice coloane de bazalt?
Cercetătorii estimează că fiecare
grindă de piatră folosită la construirea structurilor megalitice cântăreşte
între 5 şi 50 de tone. Stivuite ca să formeze ziduri înalte
de 7,6 metri şi late de 5,2 metri, arheologii cred că
a fost o întreprindere care, cel mai probabil, i-ar fi necesitat pe toţi
cei 25.000 de locuitori insulari ca să o termine.
În jurul ruinelor de la Nan Madol sunt multe canale, despre care
cercetătorii şi arheologii afirmă că reprezentau rutele luate
de bărci pentru mutarea acestor coloane bazaltice de-a curmezişul şi în jurul
insulei, pentru construirea acestui uriaş sit megalitic.
Majoritatea savanţilor insistă pe faptul că oamenii ce au construit Nan Madol
foloseau funii, tăvăluge şi plute, dar încercarea de a dovedi această
teorie a căzut.
Dacă aduni toate aceste
grinzi de piatră, obţii o greutate de 750.000 de tone.
Reprezintă o grămadă.
Dacă mutai 2.000 de tone pe an, puteai fi capabil
să-l construieşti în peste trei secole.
Vorbim aici despre un mare, masiv efort.
Un gen de efort pe care l-ai putea vedea în construcţia
piramidelor din Egipt.
Ar putea însă exista o altă explicaţie pentru cum
au fost capabili aceşti oameni antici să mute roci atât de masive kilometri,
traversând insula spre o zonă din ocean, fără ajutorul
maşinăriilor moderne? Conform legendelor locale,
constructorii antici au folosit o metodă mult mai deosebită
de construcţie: o avansată tehnologie antigravitaţională,
prin care teoreticienii astronauţilor antici cred că pot explica multe dintre
misterioasele situri megalitice din lume.
Unele legende afirmă că lespezile, de fapt,
zburau dintr-o parte a insulei în cealaltă, sau levitau,
în aşa fel încât să acopere o atât de întinsă zonă a construcţiilor principale.
Aceasta aminteşte foarte mult de ceea ce cercetătorii
numesc "levitaţie auditivă", care era o tehnică de ridicare
a pietrelor grele potrivind frecvenţa de sunet a materiei,
anulându-i greutatea şi mutând-o din loc.
Înşişi oamenii, ce şi în ziua de azi
trăiesc acolo în Pohnpei, spun că acest loc nu a fost construit de ei;
a fost aici înainte de a ajunge ei.
Şi ei înşişi spun că blocurile de bazalt au fost mutate
ca de mâna unei fantome. De aceea, indigenii mai numesc Nan Madol,
de asemenea, "Oraşul Fantomelor".
Deşi nu există înregistrări scrise în istoria insulei,
au vorbit miturile şi legendele ce au supravieţuit de-a lungul
generaţiilor. Conform indigenilor,
Nan Madol a fost bântuit de un blestem timp de secole,
că oricine explorează ruinele va pieri.
Insularii cred că oraşul Nan Madol este blestemat.
Şi spun că văd lumini mişcându-se de-a lungul oraşului noaptea.
Şi cred că dacă îşi petrec noaptea acolo, vor muri.
Când au venit europenii să colonizeze Micronezia
în prima parte a secolului XX, au fost informaţi despre Nan Madol şi
şi aşa-zisa vrajă. În aprilie 1907, guvernatorul
german Victor Berg nu a luat în seamă aceste avertismente, şi nu numai
că a explorat ruinele insulei, dar chiar a deschis un mormânt
al conducătorilor antici.
Localnicii spun că guvernatorul Berg a fost urmărit de sunete stranii
în acea noapte, şi în dimineaţa următoare a murit în mod misterios.
Legendele locale spuneau că dacă răvăşeai acest
loc în orice fel, erai blestemat, şi în fapt, ar fi putut fi
un preţ teribil de plătit.
Şi se pare că Victor Berg şi-a pierdut viaţa din cauza acestui blestem.
Înregistrările oficiale arată că guvernatorul a murit pe 30 aprilie, 1907,
lovit de insolaţie şi epuizat de căldură, în timp ce cerceta ruinele.
Dar indigenii insistă că
moartea lui prematură s-a produs din cauza blestemului...
şi dovedesc că puteri nepământene păzesc misticul
oraş insular. Pot fi legendele locale despre
activele forţe supranaturale de pe insulă, într-adevăr, adevărate?
Şi dacă da, cine sau ce bântuie aceste misterioase
insule? Teoreticienii astronauţilor antici
pretind că cea mai viguroasă dovadă că o rasă avansată
de extratereştri au ajutat la construirea Nan Madol nu sunt
megaliticele structuri de piatră... ci ce se poate afla sub ele.
Nan Madol este un mare oraş şi mare parte din el
e la suprafaţă, dar părţi din el sunt sub apă.
Şi insularii spun că acolo se află un al doilea oraş, ce se numea
Kanemweiso. Acesta este oraşul zeilor.
Şi se află în ape foarte adânci. Trebuie să te întrebi dacă acolo
nu se află vreun gen de bază OZN submarină, chiar şi astăzi.
Dacă legendele locale sunt adevărate, poate fi, într-adevăr,
Nan Madol vestigiul unei antice baze extraterestre?
Una ce există nu doar pe pământ, dar se extinde, de asemenea,
adânc în mare? Poate explica aceasta de ce
indigenii din Pohnpei au lăsat această parte de insulă
nelocuită de aproape 400 de ani?
Există cei care cred că răspunsurile pot fi găsite
examinând insule ce brusc şi în mod misterios...
au dispărut.
Oceanul Pacific, octombrie, 2012.
Oamenii de ştiinţă se îmbarcă pe o navă de cercetări între Australia şi
Noua Caledonie, stabilind cursul la 19 grade sud latitudine şi 160
grade est longitudine: locaţia insulei Sandy.
Când au ajuns însă, ei fac o descoperire şocantă:
insula nu mai este acolo.
Data de baze ştiinţifică digitală arăta că insula Sandy avea 24,1 km
lungime şi 4,8 km lăţime, aproximativ mărimea
Manhattan-ului. Uneori insuliţele
dispar datorită creşterii nivelului oceanului, dar cercetătorii nu au găsit
nicio dovadă a vreunei mase de pământ scufundată,
doar apele oceanului adânci de 1.400 de metri.
Insula Sandy ascunde un mare mister.
Literalmente, a dispărut.
Conform relatărilor primilor martori oculari, incluzându-l printre aceştia pe
căpitanul Cook în anii 1700, în mod clar, insula a existat.
Şi te face să te întrebi, cum poate o insulă să dispară, pur şi simplu?
Era acolo de la început? În mod absolut, era.
Există relatările martorilor oculari despre ea.
Căpitanul James Cook a fost primul care a notat insula
Sandy pe o hartă în 1774. Şi, în fapt, insula încă
apărea chiar pe modernele hărţi de sateliţi până în 2013,
când, în final, a fost ştearsă, în baza descoperirilor
Universităţii din Sydney. Cum putea însă o insulă ce
a apărut pe hărţi peste 230 de ani, brusc... să dispară?
Există un număr de relatări, în folclorul
şi legendele insulelor mitice.
De exemplu, Antillia, şi altele, ce apăreau
pe hărţile antice, şi acum nu mai există.
Deci, au existat ele odată? Există doar
în anumite perioade? Ne putem lovi de
un fenomen prin care aceste insule dispar în anumite perioade
şi apoi reapar. Deşi, este acesta ceva
natural? Are acesta de-a face
cu geologia, sau are de-a face cu ceva
supranatural? Evident, este un mister
care rămâne de rezolvat.
Când descoperirile Universităţii din Sydney au fost dezvăluite
prima dată, mulţi oameni de ştiinţă au insistat că cercetătorii
trebuie că au căutat într-un loc greşit, arătând
faptul că sateliţii au înregistrat temperaturi în această
locaţie, demonstând prezenţa uni pământ.
Oamenii de ştiinţă ar fi pretins mai târziu că această anomalie se datora
erorilor în stabilirea datelor. Cum pot însă datele de temperatură,
imaginile de satelit, şi numeroase alte hărţi, ce datează încă
din secolul al XVIII-lea, să fie toate greşite?
Este posibil ca aceste insule să existe, de fapt,
dar ele să fie cumva ascunse de cineva care le poate folosi.
De exemplu, vizitatori extratereştri puteau foarte uşor
să creeze un gen de aparat de curbare a luminii, care poate face ca
existenţa unei insule ce era odată acolo să nu mai fie acolo.
Există şi alte povestiri despre insule ce apar
şi dispar, şi că uneori există o ceaţă în jurul lor.
Există povestiri ca aceasta în jurul insulelor din Samoa.
Deci, trebuie să te întrebi dacă extratereştrii au vreun gen
de supertehnologie ce le permite "să acopere" insulele şi să le facă
să apară şi să dispară. Ai îndoieli dacă o astfel
de tehnologie ar exista, şi iată că pare să fie.
Pot, într-adevăr, extratereştrii
să uziteze o avansată tehnologie pentru "acoperirea" insulei Sandy?
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici cred că poate exista o explicaţie
chiar mai incredibilă în spatele dispariţiei insulei Sandy.
Lucruri ca insula Sandy, care cumva au fost
localizate, şi apoi când s-au dus să le caute, dispăruseră.
Este foarte posibil ca acestea să nu fie insule, ci un fel
de dispozitive tehnologice, ce ies la suprafaţă.
Sau aterizeză pentru scurt timp şi pleacă.
În antica mitologie greacă avem aceste povestiri
ale Asteriei; a stelelor căzătoare ce s-ar prăbuşi în apă...
dar nu se scufundă.
Ele pot călători, de fapt, din loc în loc.
Insule plutitoare, cum se spune. Deci, ce-ar fi dacă, în acest caz
particular, avem o poveste asemănătoare?
Este real ce se întâmplă?
Este posibil ca aceste insule fantomatice,
ce apar şi dispar, să fie cu adevărat elaborate avanposturi extraterestre?
Pot fi extratereştrii care le utilizează, încă, aici
pe Terra, aşteptând să fie descoperiţi? Teoreticienii astronauţilor antici spun
DA şi sugerează că următoarea dovadă poate fi găsită
examinând o altă insulă ce a dispărut în mod misterios...
o insulă despre care se spunea că este căminul fiinţelor din alte lumi.
Nordul oceanului Atlantic.
La 322 km vest de Irlanda se află doar apele oceanului, întinzându-se
până la orizont. Conform însă notaţiilor de pe o hartă
mediteraneeană din secolul al XIV-lea, exact pe acest loc este marcată locaţia
unei insule cunoscută ca "Hy-Brasil". Timp de peste 600 de ani, marinarii
din toată lumea au căutat această aşa-numită "insulă
fantomă", ce s-a crezut că este un Eden, ca paradisul.
Tradiţia spune că insula nu putea fi observată decât
o dată la şapte ani, când putea fi văzută, dar nu atinsă.
După cum se spune, Hy-Brasil apărea şi
dispărea în spatele ceţurilor.
Nu a putut fi găsită niciodată în mod precis.
Deşi, presupusa locaţie este marcată pe unele dintre aceste prime hărţi.
Hy-Brasil a fost pentru prima oară notată pe hartă de italo-majorcanul
cartograf Angelino de Dalorto în 1325, ce a descris
insula ca având "o frapantă formă rotundă".
Un secol mai târziu, în 1497, exploratorul italian John Cabot relatează,
de asemenea, că a atins Hy-Brasil. Şi în 1674, căpitanul John Nisbet
din Irlanda pare-se că a adus argint şi aur de pe
insulă, pe care pretindea că le-a primit de la un bătrân misterois.
În mod straniu, el şi oamenii lui
au mai spus că Hy-Brasil era locuită de cei pe care-i numeau
"giganţii iepuri negri". Alţi exploratori din acele vremuri
s-au întors de pe insulă cu bizare poveşti similare
şi relatări despre minunaţi oameni strălucitori.
Hy-Brasil este imaginată în tradiţia irlandeză ca locul
de unde au venit zeii irlandezi. Pe insula Hy-Brasil,
zeii duceau o viaţă luxoasă. Ei erau capabili să dezvolte
o civilizaţie avansată.
În 1684, unul dintre primii istorici irlandezi,
Roderick O'Flaherty, a scris despre
Hy-Brasil în cartea sa, "A Chorographical Description of
West Or H-Iar Connacht". În ea, se referă la insulă
ca "vrăjită" şi scrie că este un "pământ ţinut ascuns de
de ordonatele speciale ale lui Dumnezeu".
Ca într-o mulţime de alte mitologii, precum Atlantida,
se credea că Hy-Brasil reprezenta sursa civilizaţiei.
În special în Irlanda, Anglia şi alte zone
ca acestea. Se credea că Hy-Brasil
încă există sub apă, şi că periodic,
dacă condiţiile sunt prielnice, va ieşi la suprafaţă.
Conform legendei, misteriosul pământ a fost
văzut ultima dată în 1872 de autorul T.J. Westropp şi echipajul lui,
care a văzut insula apărând... şi apoi dispărând.
Dacă Hy-Brasil este un pământ real, e foarte posibil
să fi putut fi într-un moment când pe planeta Terra exista
o tehnologie superioară; o civilizaţie ce deţinea un progres
ce, de departe, îl depăşea chiar şi pe al nostru de astăzi.
Şi aceşti oameni îşi aveau originea în stele.
Ei sunt oamenii din care se trage rasa umană.
Şi locaţii precum Hy-Brasil reprezintă patria acestor creaturi.
Este posibil ca mitica insulă Hy-Brasil
nu numai să existe, dar în realitate să fie o bază extraterestră high-tech?
Şi dacă da, pot exista şi alte locaţii peste tot în lume?
Găsiţi atât de multe relatări despre fiinţe ce vin
din stele la aceste locaţii.
Găsiţi dispariţii misterioase.
Găsiţi alte evenimente supranaturale ce au loc pe aceste insule.
Şi te face să te întrebi dacă ele nu erau folosite, de fapt,
de avansate rase extraterestre ca portale, ca porţi de trecere, chiar ca
locuri de popas, poate chiar staţii de realimentare,
ca locuri ce sunt cunoscute peste tot în cosmos.
Se poate să fi vizitat extratereştii aceste îndepărtate,
relativ de nelocuit locaţii, acum mii de ani...
folosindu-le ca locuri de refugiu secrete...
puncte de aterizare,
sau staţii energetice de realimentare?
Pot exista baze extraterestre pe insule ascunse
chiar şi astăzi?
Şi când adevărul din spatele acestor insule interzise va fi dezvăluit,
ne vom afla, în sfârşit, faţă în faţă
cu strămoşii noştri celeşti?
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~