Legende despre oameni-furnică.
Au antene, au cranii alungite...
Cărăbuşi îngropaţi cu mumii egiptene...
Scarabeul era hotărâtor pentru reînviere.
Şi roiuri de lăcuste atacând oameni.
E aproape ca şi cum însăşi lăcustele erau programate.
În culturile de pretutindeni din lume, insectele
au fost venerate, temute şi chiar asemuite zeilor.
Puteau însă aceste stranii creaturi, ce locuiesc
pe Terra de sute de milioane de ani, să aibă o legătură
cu fiinţele extraterestre?
Ideea că insecte extraterestre
vin aici pe această planetă, interacţionând
cu oamenii, este posibil să se fi bazat pe ceva real.
Milioane de oameni din toată lumea cred că am fost
vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat? Au ajutat, într-adevăr, extratereştrii antici
la modelarea istoriei noastre? Şi dacă da, există o legătură
între extratereştri şi insecte?
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
sincro de bellows www.addic7ed.com
EXTRATEREŞTRI ŞI INSECTE Sezonul 6, episodul 18
Delta Nilului, Egipt. O dâră mică, de ordinul centimetrilor,
este imprimată în nisipul deşertului de coconul rostogolit
de cărăbuşul de bălegar. Această stranie insectă, lungă
de 5 cm, numită şi scarabeu, foloseşte bălegarul atât
ca sursă de hrană, cît şi ca loc de depunere a ouălor.
Va rostogoli bila în linie dreaptă, în ciuda tuturor
obstacolelor, şi este unica insectă de pe Terra cunoscută
că se orientează urmărind lumina galaxiei Calea Lactee.
Biologii doar ce au făcut această descoperire în 2013...
dar cu 5000 de ani în urmă, fără să cunoască probabil
unica lui legătură cu stelele, egiptenii
antici au păstrat scarabeul ca pe un simbol sacru,
reprezentând o legătură cu zeii.
Interesant că o mare civilizaţie
putea acorda o atât de mare atenţie unei mici gângănii,
dar apare permanent, pretutindeni, în templele egiptene şi hieroglife.
Este o imagine foarte frecventă.
La Templul din Karnak, dominând
Lacul Sacru, unde erau încoronaţi faraonii,
un gigantic gândac scarabeu stă privind, reprezentându-l pe zeul
egiptean Khepri.
Egiptenii spuneau că se deplaseză pe cer
în timpul zilei.
De asemenea, pe nisipurile deşertului, vezi cărăbuşi mutând bile de balegă.
Şi astfel, egiptenii credeau că forţa care mişcă
soarele pe cer era un gigantic zeu-scarabeu-cărăbuş, Khepri.
Ei credeau că soarele era,
după cum se ştie, drept ochiul lui Ra, care era carul de luptă a lui Ra,
sau maşina lui zburătoare.
Şi lucrul care-l mişca, credeau că era zeul
cu cap de scarabeu, Khepri, şi scarabeul îl reprezenta pe Khepri,
pilotul, dacă doriţi, a navei sau bărcii soarelui Ra.
Propriu-zis, el era un pilot al zeilor.
Poate exista însă o altă explicaţie pentru faptul că
egiptenii îl considerau pe Khepri pilot?
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează că reprezentarea
lui Khepri ca scarabeu şi uneori ca un om cu
un cap de scarabeu... poate fi inspirat din contactul efectiv pe care
egiptenii l-au avut cu fiinţe nepământene.
În primul rând trebuie să vă întrebaţi dacă aceste fiinţe
au existat, de fapt, sau nu, pentru că egiptenii antici
erau incredibil de mândri în a-şi grava istoria în nemurirea zidurilor.
În conformitate cu teoria astronauţilor antici, cu toţii provenim
dintr-o mutaţie deliberată a genelor noastre.
Şi astfel, este în întregime posibil, în opinia mea, ca unele
dintre acele creaturi pe care le vedem pictate în culori şi
sculptate poate că, de fapt, au existat în trecut.
Este posibil ca egiptenii antici să fi întâlnit
fiinţe extraterestre ce arătau ca insectele?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA...
şi ca următoare dovadă, indică faptul că
obsesia egiptenilor pentru scarabei s-a extins,
de asemenea, în ritualurile lor funerare.
Valea Regilor, Egipt. Noiembrie, 1922.
Arheologul Howard Carter descoperă mormântul
regelui Tutankamon. Pe lângă tezaurul
de artefacte găsite în interior se află platoşa tânărului faraon,
care înfăţişează un scarabeu ca piesă centrală.
Scarabeul e făcut din piatră galbenă de cuarţ vitrificat, obţinut din
Sahara, la origine format cu 28 de milioane de ani în urmă, când nisipul
s-a vitrificat după lovitura unei comete.
De ce ar fi plasat însă egiptenii un scarabeu...
şi încă unul sculptat din materialul produs de un eveniment cosmic...
în centrul platoşei funerare a faraonului lor?
În mod straniu, scarabeul a jucat întotdeauna un rol total
în procesul mumificării egiptenilor, adesea inclus în timpul
înfăşurării trupului.
Între straturile de pânză, egiptenii
puneau un număr de amulete, care nu aveau doar o funcţie
de conservare, ci şi o funcţie magică.
Era un scarabeu-inimă,
ce era plasat pe corp.
De asemenea, am găsit alţi scarabei, uneori intercalaţi între straturile
de pânză ale decedatului.
Se credea că scarabeul era hotărâtor pentru reînviere,
datorită puterii lui şi necesităţii lui de a fi prezent
când soarele răsare dimineaţa.
Ideea era că acela era sufletul, sau chiar
trupul persoanei decedate, ce era dus de gândacii
scarabei spre cealaltă lume, spre cealaltă dimensiune.
E ca şi cum gândacul scarabeu era un fel de dispozitiv,
nu o insectă, un aparat care, de fapt, permitea călătoria
dintr-un loc în altul.
De unde au luat egiptenii ideea
reînvierii, această idee că putem renaşte
ca fiinţe stelare?
Se pare că această idee le-a fost oferită de Khepri.
Este posibil ca includerea obiectelor în formă de scarabeu
în procesul mumificării să fi fost inspirată de o întâlnire reală
cu zeul-scarabeu Khepri? Pentru unii teoreticieni ai astronauţilor
antici nu e vorba doar de prezenţa scarabeilor,
ce sugerează că egiptenii făceau o legătură între insecte şi
viaţa de apoi... ei spun că procesul
de mumificare, de asemenea, mimează metamorfozele insectei însăşi.
Asemănările între mumificare şi
procesul de producere a coconului de omidă până când
devine un fluture sunt de-a dreptul incredibile.
Cred că ceea ce încercau să facă egiptenii
de fapt era coconul unei fiinţe umane, astfel că atunci când ea ajungea
în cealaltă viaţă, cu un nivel mai sus, s-ar fi transformat
în ceva mai mare, mai puternică
şi din punct de vedere epic mai frumoasă.
Aceasta face mimica în natură, ceea ce am vedea
la o pupă, sau o crisalidă, în care omida,
de fapt, creează în jurul ei o carapace dură la exterior,
şi materia corpului omidei, de fapt,
se transformă într-o supă, înainte să se reconstituie în ceea ce
în ultimă instanţă iese la lumină ca fluture.
În timp ce cei mai mulţi oameni asociază metamorfoza cu
transformarea omidei într-un fluture...
cărăbuşii, precum scarabeii, suferă, de asemenea,
o metamorfoză completă. Larva închisă în interiorul
sferei de balegă iese la lumină dezvoltată complet şi aptă de zbor.
Pentru egiptenii antici părea că scarabeul sacru
se regenera miraculos în interiorul coconului său.
Gândacul scarabeu real, în limba egipteană antică,
era numit ca ceva ce înseamnă "el, ce vine de niciunde".
Care, propriu-zis, e ceea ce înseamnă numele Khepri.
"El vine de niciunde. El se poate produce singur."
Mult asemănător ivirii scarabeului din cocon,
egiptenii credeau că un corp mumificat putea ieşi
din sarcofagul lui ca o fiinţă transformată, trăind încă odată.
O parte a sufletului era inexorabil ataşată
corpului, astfel că, în ideea ca acea parte a sufletului să trăiască în continuare
în viaţa de apoi, corpul trebuia păstrat cât de mult era posibil
în forma în care existase în viaţă.
Ideea sufletului egiptean este atât de străină
de a noastră, că este dificil să facem o paralelă între ele.
De exemplu, conceptul egiptean despre suflet avea cinci
părţi... Ba şi Ka sunt două, în special.
Şi o parte a mitologiei lor spune că Ba trebuie să se întoarcă
în trup, să intre în trup, astfel că trupul se poate ridica şi trăi din nou.
Este posibil ca procesul de mumificare
să fi fost un gen de replică a acestui proces,
prin care treceau extratereştrii.
Şi chiar posibilitatea ca înseşi mumiile
să intre într-un fel de stadiu larvar, amânând însufleţirea,
până când ar fi apărut în cele din urmă într-un gen de trup nou,
aşa cum o făceau extratereştrii.
În timp ce scarabeul domina simbolismul egiptean,
un alt gândac comun în această parte a lumii, gândacul
din familia buprestidae, are o legătură directă
cu cel mai important zeu egiptean... Osiris.
Gândacii buprestidae, (gândaci giuvaier, de scoarţă metalici)
când sunt deranjaţi de un prădător, de fapt se aşează cu picioarele în sus
şi zac perfect nemişcaţi. Şi modul cum se ţin
de ramuri e foarte similar modului cum ar fi fost reprezentat Osiris
în unele picturi funerare. Ei bine, se dovedeşte că gândacul
buprestidae este găsit în pădurea de arbuşti tamarix, şi aceasta e pădurea
care vine de la un arbore ce făcea parte din legenda lui Osiris.
În realitate devine stâlpul Djed.
Şi când Isis a spart acest stâlp, l-a găsit pe Osiris în interior,
şi acest frumos gândac în interior, şi astfel, este mai mult
ca sigur că acest gândac poate avea o legătură
cu procesul de mumificare.
Venerează însă egiptenii antici un gândac care într-adevăr
sugerează o întâlnire cu extratereştri
asemănători insectelor? Puteau ei să imite
o tehnologie neînţeleasă? Sau poate că există
o altă explicaţie? Probabil că următoarele indicii pot fi
găsite în numeroasele povestiri antice ale oamenilor-furnică.
Universitatea Cambridge, Anglia, 2013.
Utilizând o cameră de mare viteză cu mărire puternică,
oamenii de ştiinţă de la departamentul de zoologie înregistrează mişcarea
unei insecte a plantei de ceai, numită Issus.
Examinând filmul, ei fac o descoperire şocantă.
Mişcarea lui Issus este asigurată de angrenaje mecanice.
Este prima dovadă din lume a angrenajului mecanic
într-o structură biologică. Acest mecanism natural de roată dinţată
îi permite lui Issus să facă sărituri puternice, cu angrenarea
dintelui pe picioarele opozante din spate, arătând împreună ca cele din
cutia de viteze a maşinii, asigurând aproape complet sincronizarea
mişcării picioarelor. Cum a putut însă o entitate biologică
să dezvolte mecanisme ce par făcute de mâna omului?
Insectele reprezintă de fapt evoluţia
agregatului Tinkertoy.
Insectele au fost primul grup de animale ce a dezvoltat abilitatea
de a zbura prin propriile puteri.
Insectele au un exoschelet, care e aproape ca o armură vie.
În termeni de numere absolute,
insectele sunt de departe cea mai dominantă formă de viaţă
de pe Terra, şi cu peste un milion de specii diferite, de asemenea,
ele rămân cele mai misterioase.
Insectele au apărut pe Terra cu peste 400 de milioane de ani
înainte de apariţia oamenilor.
Ele au fost incredibil de înfloritoare, binişor înainte de era
dinozaurilor şi cu mult timp înaintea oamenilor.
Aproximativ jumătate dintre creaturile
de pe planetă aparţin grupului insectelor.
Ele au găsit cu adevărat căile de adaptare în aproape fiecare
nişă ecologică din natură.
Ele au ochi compuşi care, în unele cazuri, pot vedea
într-o gamă în care oamenii nu pot, ca ultravioletul.
Ele au un sistem de senzori foarte sofisticat,
ce le face foarte diferite de ce putem percepe noi.
De exemplu, gustul insectelor, mirosul şi pipăitul prin părul
de pe corpul lor. Când se aşează pe tine,
ele te miros, te gustă, te pipăie.
Există mai bine de un milion de specii de insecte evoluate,
de departe. Astfel, putem crede că noi înşine
suntem speciali, dar în realitate, insectele sunt cel mai de succes
grup animal care a evoluat vreodată.
În cei peste 400 de milioane de ani de când se crede
că există insectele, niciuna nu s-a dezvoltat mai mult decât furnica.
Furnicile sunt printre
cele mai adaptate grupe de animale pe care le vedem pe faţa
Pământului. Una din patru
insecte de pe faţa Pământului este o furnică.
Furnicile sunt insecte incredibile. Şi au evoluat foarte mult.
În mărime şi aspect, furnicile şi oamenii
sunt mult diferite. Interesant însă, în multe feluri,
aceste mici insecte seamănă cu noi mai mult decât orice altă creatură
din regatul animalier.
Furnicile au un sistem
social în care folosesc diviziunea muncii.
Aveţi o regină pentru reproducere. Aveţi masculi care se vor încrucişa
cu regina. Aveţi subreproductivi care
pot părăsi colonia ca să formeze noi colonii.
Apoi aveţi o serie de lucrători.
Şi apoi există lucrători specializaţi ce sunt soldaţi,
care, într-adevăr, pot proteja colonia dacă este atacată.
Astfel, ele sunt mai degrabă uimitoare cu privire la comportamentul lor.
Cum oglindeşte însă
comportamentul furnicilor pe cel al oamenilor atât de mult?
Este o simplă coincidenţă? Sau pot fi furnicile şi oamenii mai
înrudiţi decât credem?
Grecia antică. Atât în Iliada lui Homer,
cât şi în Metamorfozele lui Ovidiu, există un grup de războinici cunoscut ca
Myrmidon, a cărui apariţie are origini misterioase.
Conform lui Ovidiu, regele Aeacus din Aegina insistă pe lângă
zeul Zeus să-şi repopuleze ţara devastată de năpastă.
În acea noapte, el visează că furnicile cad de pe ramura unui arbore
şi se transformă în oameni. Se trezeşte în dimineaţa următoare
şi găseşte visul devenit realitate.
Povestirea Myrmidonilor spune că ei erau furnici
transformaţi în luptători.
Se spunea despre ei că luptaseră cu Ahile la Troia şi că
fuseseră foarte eficienţi.
Descrierile despre oamenii-furnică sunt foarte, foarte
precise în termenii de comportament al insectei...
al însăşi furnicii.
Erau foarte loiali, se mişcau împreună ca unul,
aproape o mentalitate de roi.
Se credea despre Myrmidoni
că au fost primii care au dezvoltat navele şi au navigat
cu propriile lor puteri. Această abilitate de a fi organizat
ca o armată vine de la furnici, mergând într-o frumoasă manieră
liniară. Existenţa primei maniere
de a naviga vine de la abilitatea furnicilor de a pluti.
Furnicile vor prelua presiunea apei şi-şi vor înţepeni picioarele,
iar alte furnici se vor sui peste ele, şi această mică gramadă de furnici
va pluti la suprafaţa apei.
În cazul Myrmidonilor, aceştia erau războinici aprigi.
Erau bine antrenaţi, erau organizaţi...
exact ca furnicile.
Aceste descrieri sunt atât de vii şi atât de precise
în termenii comportamentului furnicilor, că ceea ce pare să fi făcut Zeus
este, de fapt, un gen de încrucişare genetică
între oameni şi insecte, cu scopul de a crea această armată
de oameni-furnică. Vă confruntaţi cu o tehnologie
extrem de avansată în care într-adevăr s-a înţeles cum să fie folosită
manipularea genetică pentru a crea specii noi.
Este posibil ca Myrmidonii descrişi în
anticele povestiri greceşti să fie, de fapt, un gen de hibrizi
furnică-om, fabricat de o fiinţă extraterestră?
Teoreticienii astronauţilor antici afirmă că următoarea dovadă, că furnicile
pot avea o legătură cu extratereştri, poate fi găsită
în povestirile de pretutindeni ale numeroaselor culturi.
În cartea sfântă musulmană Coranul există o poveste despre furnici
care vorbesc ca oamenii. În unele zone ale Africii, furnicile sunt
considerate mesagerii zeilor.
Şi triburile native americane, ca Hopi şi Zuni, povestesc
despre oamenii-furnică, care au ieşit din adâncurile Pământului.
Oamenii-furnică reprezintă un subiect foarte
interesant când este corelat cu sistemul de credinţă Hopi.
Oamenii-furnică, numărul unu, sunt păzitorii Pământului.
În plus faţă de Myrmidonii din mitologia greacă,
oamenii-furnică din povestirile native americane nu doar
că se comportă ca furnicile, dar şi seamănă cu ele.
Au arme fusiforme, au antene.
Au cranii alungite.
Cu siguranţă acestea reprezintă o contopire între om şi insectă.
Nu fac parte dintr-o simplă fabulă sau alegorie.
Dacă cineva s-ar întreba despre viaţa extraterestră insectoidă...
atunci întrebarea mea este "de ce nu"?
Pentru că dacă viaţa este generalizată pretutindeni în Univers,
atunci acea viaţă apare în toate formele, mărimile şi culorile.
Astfel, ideea că extratereştii insectoizi ar putea exista este foarte
veridică pentru mine.
Oricum, cred că ideea le-a venit strămoşilor noştri fiind martori
la apariţii fizice, ce-i făcea să arate ca furnicile, sau puteau fi
descrişi mai bine ca furnici.
Dacă ne uităm la faţa unei furnici,
la capul furnicii, vedem ochii mari şi holbaţi,
bine distanţaţi pe faţă, şi un cap mare.
Astfel, aceasta poate fi o ilustrare a oamenilor ce văd fiinţe ca
ceea ce numim noi acum Grii, asociindu-i cu ceva
ce le era familiar.
Este posibil ca oamenii-furnică ce apar
atât în mitologia greacă, cât şi în cea nativă americană să fie, într-adevăr,
extretereştrii Gri? Sau pot fie ei chiar
hibrizi de om-insectă fabricaţi de fiinţe nepământene?
Probabil că răspunsul poate fi găsit în relatările acelora care
pretind că au fost victimele răpirilor extraterestre.
Deşertul Kalahari, Africa de Sud.
Băştinaşii din această zonă, numiţi San,
reprezintă una dintre cele mai vechi populaţii existente pe Terra,
cu o cultură ce datează cu aproximativ 80.000 de ani în urmă.
Conform povestirii despre originea acestei societăţi antice, primii
oameni nu au fost creaţi de zeii tradiţionali, ci de insecte.
Conform poporului San, la originea
oamenilor stă călugăriţa.
A fost odată o albină care a fost întrebată de o călugăriţă
dacă o poate traversa un râu învolburat. Şi albina a traversat-o.
A cărat călugăriţa peste râu şi a lăsat-o
pe o frunză. Dar înainte de a pleca,
albina istovită a lăsat un ou în călugăriţă şi acel ou
este sursa tuturor fiinţelor umane.
De unde însă au luat oamenii San ideea că
oamenii au fost creaţi de o călugăriţă?
În mod curios, tradiţia San afirmă, de asemenea, că o călugăriţă
le-a dat primilor oameni darul vorbirii şi focul.
Şi unul dintre cei mai importanţi zei ai lor, Cagn,
creatorul lumii, adesea lua forma unei călugăriţe.
Poporul San din Africa de Sud avea
o teologie fascinantă.
Zeul lor era cunoscut drept Cagn, şi Cagn era un zeu înşelător.
El îşi putea schimba forma şi apărea cu numeroase înfăţişări diferite...
dar era foarte ahtiat să apară ca o călugăriţă.
Cagn a purtat o mulţime de bătălii pe planeta Terra.
Au existat multe războaie de apărare, şi în cele din urmă el a părăsit
Terra, însemnând că a urcat la ceruri.
Un alt lucru interesant despre Cagn
este faptul că se spunea că el a creat Luna.
Şi oamenii San fac agricultură după fazele Lunii.
Asttfel că trebuie să-ţi pui întrebarea: este acest zeu-călugăriţă extraterestru
doar o figură mitică, sau reprezintă el, într-adevăr,
un gen de călugăriţă insectoidă extraterestră reală,
care a venit pe Terra?
Poate sugera evidenţierea
călugăriţei în mitologia San că de fapt strămoşii lor
au întâlnit astfel de fiinţe în trecutul îndepărtat?
Deşi cei mai mulţi antropologi consideră aceste povestiri drept fabule,
unii teoreticieni ai astronauţilor antici găsesc curios aspectul despre
călugăriţă că este, de asemenea, o imagine frecventă
în relatările răpirilor extraterestre.
Covina, California. 1963.
În acest orăşel de ferme de la periferiile Los Angeles-ului,
Linda Porter, în vârstă de 17 ani, se trezeşte la bordul
unei nave stranii.
Din ceea ce a fost aptă să-şi amintească mai târziu, sub hipnoză, o mică
creatură, ce părea să fie un extraterestru Gri, a condus-o într-o
cameră luminoasă, unde a întâlnit un alt tip
de fiinţă... una mult mai înaltă şi cu înfăţişare
de călugăriţă.
Caz foarte singular, foarte ciudat.
Faptul că acesta s-a întâmplat în 1963 este foarte şocant, deoarece
a avut loc înainte ca fenomenul răpirilor să fie popularizat.
Au aici descrieri din variate
scenarii de răpiri, care îi includ pe extratereştrii Gri şi
această fiinţă insectoidă mare şi înaltă, foarte asemănătoare călugăriţei.
Linda Porter pretinde că de-a lungul tinereţii, până la 30 de ani,
ea a avut şi alte numeroase întâlniri
cu aceste fiinţe extraterestre... dar de-abia la vârsta
de 45 de ani a făcut, în final, efortul
de a-i povesti jurnalistei de investigaţii Linda Moulton Howe.
Am primit o scrisoare, concepută
cu atenţie, de la Linda Porter.
Plecând de la aceasta, mi-a trimis un întreg lot de schiţe.
Aceste schiţe apar în cartea Lindei Moulton Howe
"Străfulgerări din alte realităţi".
Una dintre schiţe înfăţişează o călugăriţă,
înaltă cam de 2,5 m, într-o cameră ce arată foarte ciudat,
având un obiect ciindric şi străluceşte.
A observat un număr foarte diferit
de tipuri de extratereştri, după cum pretinde, prin contacte.
Dar unul ce este într-adevăr distinct, şi foarte rar, e cu
aceste foarte înfricoşătoare, subţiri şi mari, propriu-zis insecte inteligente.
Oamenii au făcut paralele între
extratereştrii ce au fost observaţi la bordul
OZN-urilor şi insecte, în mod special albine.
Grii, bunăoară, pot fi echivalaţi într-un fel
cu dronele, sau albina lucrătoare. Aşa-zisul tip de călugăriţă
poate fi văzut, probabil, ca albina-regină, mai mare
decât celelalte, mai inteligentă. Sunt mai înalte decât un om...
2,5, sau chiar 2,7 m înălţime. Şi extratreştrii Gri pot dirija
persoana care a fost răpită, dar în spate se află
acest tip de călugăriţă, ce pare creierul comenzilor date.
Conform lui Porter, ea face parte dintr-un mare
experiment... unul în care aceşti
extratereştri par concentraţi pe sufletul ei.
Ea spunea că orice fel
de oameni suntem, avem un avânt, un suflet, care e misterios pentru
ei, şi încearcă să descopere unde pleacă sufletul,
spiritul, în momentul morţii, şi aşa non-umanii
studiau reciclarea sufletului în şi în afara containerelor.
Ea a spus că i-au fost arătaţi trei cilindri.
Conţinutul fiecărui cilindru era o fiinţă umană într-un gen
de stare de existenţă sistată.
Numeroase pretinse victime ale răpirilor extraterestre
au relatat vederea acestor coconi, stil containere, dar dacă
aceste relatări sunt reale, poate exista o altă explicaţie
în spatele acestei tehnologii? Se poate ca, aşa cum afirmă unii
teoreticieni ai astronauţilor antici, extratereştrii să efectueze
experimentări genetice?
Linda Porter s-a îndepărtat de cele două sau trei decenii
de interacţiune cu aceşti non-umani, incluzând
prima călugăriţă terifiantă, că acestea sunt entităţi bilologice
extraterestre ce aveau un interes deosebit pentru
evoluţia formelor de viaţă de aici, că ele au manipulat A.D.N.-ul
în primatele deja evoluate, că ele au creat o serie
întreagă de modele diferite.
Pot fi numeroasele rapoarte despre călugăriţe ca fiinţe,
relatate de pretinsele victime ale răpirilor extratrestre, alături de
antica poveste San despre zeul-călugăriţă, dovada
că o rasă nepământeană de insectoide există cu adevărat?
Şi dacă da, pot dirija ele experimente genetice
pe oameni ca să ne facă mai asemănători cu ele?
Teoreticienii astronauţilor antici spun că următoarele indicii ce dezvăluie
legătura dintre insecte şi extratereştri poate fi găsită...
în Sfânta Biblie.
Pi-Ramesses, Egipt. Secolul al XV-lea, î.Hr.
Majoritatea arheologilor cred că acest oraş antic este locul
celor zece năpaste, aşa cum sunt descrise în Cartea Exodului din Biblie.
Conform scripturii, Dumnezeu a adus aceste năpaste peste Egipt
când faraonul a refuzat să-i elibereze pe israeliţi
din sclavie. Trei dintre ele au implicat insecte.
A treia a fost năpasta ţânţarilor, care au apărut din pământ
şi au infestat atât oamenii, cât şi animalele.
A patra a fost cu muştele ce i-au atacat doar pe egipteni,
cruţându-i pe israeliţi. Şi a opta a fost năpasta lăcustelor.
Lăcustele, ce erau cosaşi (lăcuste verzi), aveau
o schimbare neobişnuită în biologia şi comportamentul lor.
Ele au început să se mişte în aceeaşi direcţie.
Vor ateriza, vor mânca. Alte lăcuste zboară peste ele,
vor ateriza şi vor mânca, şi tot aşa, răzând toată
vegetaţia într-o zonă dată şi distrugând toate recoltele
cultivate de oameni. Şi fiecare un milion
de lăcuste poate consuma o tonă de mâncare.
Dar o poveste şi mai incredibilă cu lăcuste poate
fi găsită în Apocalipsa din Noul Testament.
Răsărind din abisurile Pământului, aceste lăcuste formează valuri
de cai de luptă cu cozi de scorpioni (scorpii), protejaţi cu platoşe de fier.
Şi diferit faţă de lăcustele din Cartea Exodului, ţinta nu a fost recoltele.
Lăcustele, de fapt ele nu au măncat nicio cultură,
nu au curăţat niciun câmp. Au atacat doar oameni,
doar au mâncat, au devorat şi au rănit oameni.
Este ca şi cum chiar lăcustele erau programate.
Lăcustele ce apar din fum au
un gen de abilitate de a înţepa oamenii cu un ac ca al scorpionului.
Acum, este cunoscut că lăcustele nu pot răni
oameni, deci aceste lăcuste aveau o origine specială.
Aceste lăcuste căutau doar oamenii care
nu aveau pecetea lui Dumnezeu pe frunţile lor.
Şi te face să te întrebi dacă aceste lăcuste nu reprezintă de fapt
o avansată tehnologie extraterestră care a fost trimisă să caute
anumite fiinţe umane.
Este posibil ca ceea ce este descris
în Apocalisă să nu fie lăcuste ierbivore cum avem
astăzi, ci vreun tip de armament avansat mânuit
de fiinţe extraterestre?
Acum, dacă un extraterestru lupta în război, o armă pe care ai putea-o folosi
ar fi un dispozitiv mecanic care practic este în categoria
nanotehnologiei, ce ar ataca anumite ţinte foarte precise.
Există, de fapt, astfel de arme în uz astăzi.
Comandamentul DARPA, Arlington, Virginia.
Acesta este magazinul de jucării vizionare ale armatei,
unde sunt schiţate proiectele pentru armamentul de mâine.
Aici au fost concepute tehnologiile "stealth" şi GPS.
Acum, conform surselor, o nouă clasă de arme e pe drum,
focalizată nu pe arme mai mari, ci mai mici.
Insectele sunt unele dintre cele mai uimitoare
creaturi proiectate, ce există pe planeta Terra.
Vreau să zic, sunt extraordinare.
Nu este o surpriză că armata Statelor Unite este interesată
de insecte. Este perfect logic.
De ce să nu trimită o mică insectă, sau o gânganie târâtoare într-o
zonă de război, într-un loc unde să adune informaţii?
Asta este exact ce ce se întâmplă acum.
La DARPA, oamenii de ştiinţă
fac experimente, manipulând electronic insecte,
astfel că, de fapt, le pot controla zborul.
Înşirând fire subţiri la baza lobilor optici
ale insectei, ei pot controla regiunea creierului care le face
pe insecte să înceapă sau să se oprească din zbor.
Cu o altă pereche de fire în muşchii aripii, ei pot, de asemenea,
face insecta să vireze la dreapta sau la stânga prin control
la distanţă. Şi oamenii de ştiinţă care lucrează
cu nanotehnologie nu caută numai căi de a controla
insectele, ci, propriu-zis, să le reproducă.
Thomas Vaneck, la Physical Sciences Incorporated, dezvoltă
actualmente roboţi zburători bazaţi pe insecte.
"Instant Eye" este un foarte mic robot aerian,
de mărimea unei farfurii de plăcintă.
Este relativ simplu, permiţându-ţi lucruri uimitoare.
Aproape orice insectă pe care ţi-o poţi imagina este studiată de cineva.
Viespi. Libelule.
Ţânţari. S-a spus că toţi sunt potenţiale
modele pentru generaţia următoare de arme biomimetice... roboţi
care pot deveni într-o zi insesizabile faţă de insectele reale.
Chiar acum, probabil,
cel mai mic robot inspirat de insecte pe care-l putem fabrica este cam
de mărimea unui colibri, cu tehnologia pe care o avem
la dispoziţie astăzi. Forţa conducătoare este
energia stocată, deoarece încă nu avem o baterie care să înmagazineze
suficientă energie. Căutăm să-i dăm de capăt.
Îmi pot da seama uşor că sunteţi pe cale de a avea un robot de mărimea unei agrafe.
Şi dacă a aterizat pe peretele casei vreunui
terorist, probabil că acesta nu-şi va da seama.
Şi suntem capabili acum să înghesuim atât de multe într-un spaţiu atât de mic.
Păstrând greutatea mică, îi putem pune aripi şi o persoană
normală ar încerca doar s-o pocnească.
În viitorul nu prea îndepărtat,
veţi sta acolo şi veţi spune, "Uau, ce insectă frumosă."
Poate că nu e deloc o insectă.
Dacă însă putem produce astăzi drone-insecte,
este posibil ca povestirile biblice despre lăcustele trimise de Dumnezeu
să fie, într-adevăr, relatări despre
o tehnologie extraterestră în trecutul îndepărtat?
Poate fi acesta motivul pentru care insectele sunt temute de oameni,
chiar şi în ziua de azi?
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici cred că o noţiune atât de
incredibilă e posibilă, şi ca dovadă, indică spre o zonă
misterioasă din Nevada, cunoscută doar ca "Area 51".
Kingman, Arizona. Mai, 1953.
La apogeul Războiului Rece, s-a raportat că un obiect
neidentificat s-a prăbuşit în nisipurile deşertului.
După cum se spune, rămăşiţele au fost trimise la cel mai secret dispozitiv
american... Area 51.
Însă de abia după 45 de ani, în 1998, un inginer
militar pensionat, pe nume Bill Uhouse, a făcut
o afirmaţie uluitoare. Armata nu numai că deţine
tehnologia extraterestră. Dar are şi un extraterestru viu.
Uhouse a pretins că el a muncit într-un laborator
secret, după cum se presupune, în munţii Papoose din Area 51,
în Nevada, şi asta încă din 1953, guvernul american deţinea
un extraterestru insectoid care lucra cu ei.
Numele lui era J-Rod.
Se presupune că J-Rod asista armata în
înţelegerea şi copierea incredibilelor sisteme de putere şi
a tehnologiei futuristice, ce era combinată şi creată pentru
nava Kingman.
La scurt timp după ce Bill Uhouse a dezvăluit povestea,
a apărut microbiologul Dan Burisch ca să-i confirme afirmaţiile.
Dar conform lui Dan Burisch, J-Rod a pretins că el nu e extraterestru.
Ce a dezvăluit el a fost şi mai şocant.
Acest extraterestru insectoid, J-Rod, a spus că el a venit,
de fapt, din viitorul nostru, şi asta pentru că, într-un anumit moment
din viitorul apropiat, al nostru, va avea loc o catastrofă pe această planetă...
şi mare parte a omenirii e distrusă...
şi omenirea se împarte în două specii diferite.
Şi una dintre aceste specii intră şi trăieşte sub pământ, şi în perioada
subterană, ei dezvoltă aceste caracteristici insectoide...
ceea ce este exact cum spun legendele Hopi, Zuni, şi chiar Navajo...
că, pe parcursul perioadei de tranziţie dintre
lumile a treia şi a patra, această lume de la suprafaţă,
de astăzi, nu mai era locuibilă, şi au mers sub pământ şi
au trăit o perioadă cu cei cărora le spun Oameni-Furnică.
Şi trebuie să te întrebi dacă nu cumva J-Rod este, de fapt,
o fiinţă umană insectoidă din propiul nostru viitor.
Pot confirma relatările lui J-Rod că povestirile Hopi
despre oamenii-furnică erau mai mult decât simplă mitologie?
Şi dacă aşa-zisele insectoide există într-adevăr, este posibil
ca ele să nu fie extraterestre, ci oameni din viitor?
Extratereştrii par să fie o parte
din evoluţia noastră umană de mii de ani.
Mare parte din ea are de-a face cu sistemul nostru reproductiv.
Poate că ei încearcă, de fapt, să creeze o nouă rasă, care posibil
va fi capabilă să reziste la schimbările atmosferice
de pe Terra, sau posibil să ne ducă spre un punct în care vom părăsi planeta.
Dacă însă oamenii vor fi forţaţi într-o zi să intre sub pământ
datorită unui cataclism, este vreun sens ştiinţific
dacă am evolua cu caracteristici de insectă?
Conform unor oameni de ştiinţă, în parte suntem deja insecte.
Studiul genomului uman a indicat că
e posibil ca peste jumătate din A.D.N. poate fi rezultatul
transposonilor. (segmente mobile de A.D.N.)
E un termen pretenţios pentru genele săritoare...
gene care pot sări de la o specie la alta.
Recent, s-a demonstrat că rhodnius... aceasta este o insectă
vampir, ce împrăştie boala Chagas... nu împrăştie doar
trypanosomul, agentul cauzator al bolii,
de la organism la organism, ci, de asemenea, îşi poate lăsa propriile gene
în acele organisme.
Oamenii iau boala Chagas.
Deocamdată, oamenii nu au fost testaţi pentru acest A.D.N. de insectă.
Probabilitatea e că avem unele dintre aceste gene de insecte în sistemul nostru.
Ştim că unii dintre aceşti transposoni probabil au venit de la bolile
luate de strămoşii noştri muşcaţi de insecte.
Poate dovedi studiul Transferului Orizontal de Gene
într-o zi că noi avem, într-adevăr, A.D.N. de insectă în structura noastră genetică?
Şi dacă da, e posibil să nu fie din întâmplare, ci datorită unui
concept extraterestru?
Este posibil ca evoluţia să fie ghidată
de vreun gen de măreţie galactică, sau inteligenţă universală.
Poate fi posibil ca, în anumite circumstanţe, insectele
să poată fi speciile dominante, care în ultimă instanţă să devină conştiente
şi să dezvolte caracteristici hominide.
Relatările contactaţilor (de E.T.) sunt consecvente.
Unii oameni văd fiinţe ca acestea, iau legătura cu
ele în mod inteligent, şi în scopuri binevoitoare.
Întreaga idee de amestecare a acestor forme de viaţă împreună
este fascinantă, făcând hibrizi din două dintre ele.
De-a lungul istoriei, oamenii au cinstit şi chiar au venerat
insectele, le-au construit temple. Este foarte posibil ca acolo
să fie un tip de viaţă insectoid, pe alte planete, care, de fapt, să aibă
o inteligenţă dincolo de a noastră.
Este posibil să existe, într-adevăr, o legătură
între insecte şi extratereştri? Sunt ele legate de fiinţe de
dincolo de lumea noastră, aşa cum sugerează unii teoreticieni ai astronauţilor
antici? Şi dacă da, pot avea ele
un scop secret pe care încă nu l-am descoperit?
Probabil, într-o zi, vom descoperi nu doar că fiinţe extraterestre
populează cea mai mare parte a spaţiului.
Ci că, de fapt, există miliarde aici pe Terra.
Şi cele mai multe dintre ele... chiar sub picioarele noastre.
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania