Giganti.
Au găsit peste 40 sau 50 de schelete umane
în interiorul acestei pesteri.
După cum se spune, unul avea 2,13 m, statura de 2,13 m.
Creaturi cu pielea cenusie.
Umanoizi în esentă, dar cu cranii mari, disproportionate,
cu uriasi ochi negri, în formă de migdală.
Si fiinte cu puteri divine.
Această persoană era putin mai mult decât umană.
De-a lungul istoriei,
au existat povestiri despre fiinte stranii si creaturi fantastice.
Pot fi ele însă mai mult decât un mit?
În opinia mea, acesti oameni erau călători spatiali
în carne si oase gresit întelesi.
Milioane de oameni, pretutindeni în lume,
cred că am fost vizitati în trecut de fiinte extraterestre.
Si dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extraterestrii antici la modelarea istoriei noastre?
Si dacă da,
putem găsi dovezile, examinând chipurile zeilor?
Traducerea si adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
- sincro de chamallow - - www.addic7ed.com -
CHIPURILE ZEILOR Sezonul 8, episodul 4
Cahuachi, Peru.
Cu 2.000 de ani în urmă,
acest amplasament antic a reprezentat un capitol religios si cultural
al oamenilor de la Nazca.
Însă cândva, în jurul anilor 500 d.Hr.,
Nazca a dispărut în mod misterios,
lăsând Cahuachi să cadă în paragină.
1.400 de ani mai târziu, în 1910,
antropologul Ales Hrdlicka
a venit la Cahuachi să studieze antica civilizatie Nazca.
În timpul unor săpături,
el a dezgropat unele dintre cele mai surprinzătoare
si socante artefacte văzute vreodată.
Erau cranii alungite enorm.
De unde veneau?
Cum au ajuns ele acolo? Erau umane?
În Peru, am găsit aceste cranii ciudate, alungite.
Si au o înfătisare bizară.
Vreau să spun, si... si oamenii ăstia arată ca extraterestrii.
Poti spune, "Bun, extraterestri",
dar un alt aspect ce trebuie luat în considerare este că acel craniu
si deformatia craniană, formând capete alungite,
este o practică ce era cunoscută prin aproape toată lumea antică.
În 1870, procesul deformării craniene
a fost bine explicat de un botanist si explorator german,
pe nume Georg Schweinfurth.
În timp ce explora Congo-ul african,
a intrat în contact cu un trib, numit Mangbetu.
În mod obisnuit ei executau un ritual de bandajare craniană,
ce avea ca efect modificarea formei craniilor umane.
Ei luau craniile copilasilor, le presau si le bandajau,
si fortau craniile să iasă alungite.
Si, în multe cazuri, le dublau mărimea.
Si marea întrebare este, de ce se proceda asa?
Putea fi un mod de a evidentia elita, probabil, fată de oamenii obisnuiti.
Putea fi o stratificare socială, un gen de descendentă.
Ceva care, de asemenea, mă ispiteste, este că poate era un mod
de exprimare, în mod fizic, si poate că încercau să atingă, fizic,
niveluri mai înalte ale constiintei,
sau niveluri mai înalte ale abilitătii mentale.
În opinia mea, făceau asta în ideea de a-i imita pe zei.
Si acei zei erau fiinte fizice,
pentru că dacă ar fi fost doar o plăsmuire a imaginatiei strămosilor nostri,
nu cred că acesta este un motiv suficient de convingător ca să-ti expui copiii
unui asemenea ritual, ca să capete o astfel de înfătisare.
Si în opinia mea, acesti... acesti oameni erau
călători spatiali în carne si oase gresit întelesi.
Unii oameni au sugerat că extraterestrii aveau cranii alungite si,
aparent, oamenii antici imitau acele cranii.
Bătrânii spun că "imitatia e o formă sinceră de măgulire."
Desi existau multe imagini care încercau să înfătiseze
cum puteau arâta probabil extraterestrii de fapt,
una, în mod special, a ajuns să domine perceptia publică.
Înfătisează, de asemenea, un craniu alungit,
si este asociată unei rase extraterestre, la care multi fac referire ca Grii.
În termeni de entităti, o descriere foarte comună este a asa-numitilor Gri.
1 m - 1,22 m înăltime.
Umanoizi în esentă, dar foarte fusiformi,
cu cranii mari, disproportionate, si uriasi ochi negri în formă de migdală.
Ar fi dorit însă cineva într-o societate
primitivă, într-adevăr, să copieze această înfătisare si să-si deformeze craniul?
Unii arheologi au o perspectivă diferită.
Ei indică individualizarea artistică, ca explicatie a acestor obiceiuri.
Există tot felul de oameni care...
care si venerează trupul, si folosesc trupul pentru artă,
fie că este un tatuaj sau piercing, sau ceva de genu' ăsta,
sau triburi care... care îsi pun lucruri în urechi,
sau în buze pentru a încerca să-si mărească părti din corp.
Stim că unele societăti practică înfăsurarea unor părti ale trupului,
picioarelor sau capetelor, si încearcă să scoată anumite forme,
si asta-i făcută indiferent de motiv.
Stim astăzi că aceasta nu e de obicei cel mai sănătos lucru de făcut,
dar asta nu înseamnă că oamenii nu o fac.
Întotdeauna oamenii încearcă să-si schimbe corpul ca să arate într-un anumit fel.
Indiferent de explicatiile ce pot fi date pentru aceste ritualuri,
ele nu au fost găsite doar în Peru si Congo-ul african.
Deformarea craniului este un fenomen global.
Ce este cu adevărat straniu,
e că aceasta a fost descoperită peste tot în lume.
Si asta-i ceva pe care arheologii nu o pot explica usor.
Pentru că oameni de pe insule îndepărtate,
oameni din America de Sud, sau Malta, sau din Africa,
deodată, în mod independent,
fac astfel de deformări craniene, pare incredibil.
Vreau să zic, aceasta este ceva ce trebuia să fie învătată;
ceva ce au fost învătati.
Părem să avem asemănări de bază,
de parcă exista o singură civilizatie, sau cel putin
un singur tip de cultură care
influenta oamenii pretutindeni în lume.
Găsesc că e din ce în ce mai dificil de crezut ceea ce am învătat ca student,
că toate aceste culturi diferite, doar în mod întâmplător,
au venit cu aceleasi concepte,
independent una de cealaltă.
Este posibil ca craniile alungite,
descoperite pretutindeni în lume,
să fie, într-adevăr, rezultatul oamenilor antici,
în încercarea de imitare a înfătisării vizitatorilor nepământeni?
Sau pot fi, cu adevărat, cranii de extraterestri?
Teoreticienii astronautilor antici cred că următoarele indicii pot fi găsite
la alte oase si relicve ciudate...
relicve care pot furniza dovezi despre giganti.
Lovelock, Nevada.
La începutul anilor 1800,
legendele locale, păstrate de indienii Paiute,
aminteau de o rasă de giganti, care au fost exterminati de tribul lor.
Se spunea că aceasta s-a întâmplat, prinzând gigantii într-o pesteră,
trăgând săgeti în ei si, apoi, făcând un foc mare la gura pesterii.
Dovada măcelului a stat neatinsă
până la începutul secolului XX.
Pestera Lovelock a fost descoperită prima oară
de fermierii locali, care căutau guano de lilieci,
pentru a-l folosi ca îngrăsământ.
Fiind necesară fertilizarea recoltelor lor,
fermierii au scos aproape 3 metri de sol
îngrăsat cu guano de la suprafata pesterii.
Si apoi au început să găsească rămăsite umane.
Au găsit peste 40 sau 50 de oameni în interiorul pesterii.
După cum se spune, unul avea 2,13 m, statura de 2,13 m.
Toti aveau un păr lung, rosu, si erau giganti la propriu.
Dacă aceste schelete erau rămăsitele legendarilor giganti cu păr rosu,
erau ei vizitatori de pe alte continente depărtate?
De-a lungul secolului al XIX-lea,
după cum se spune, au fost descoperite
multe schelete de giganti în Vestul mijlociu,
de asemenea în zone din California si în jurul Văii Mortii.
Si scheletele de aici, găsite la Lovelock,
sunt unele dintre cele câteva care, într-adevăr,
au fost dezgropate de o universitate acreditată.
Arheologii de la Societatea Istorică Nevada
si de la Universitatea California
cred că pestera a fost locuită, aproximativ de la 1.500 î.Hr.,
până cu câteva sute de ani înainte ca omul alb să apară pe teritoriul Nevada.
La 120 km de situl pesterii,
un muzeu local a păstrat câteva cranii, despre care unii cred
că sunt rămăsite recuperate de la giganti.
În interiorul acestui dulap, aici,
sunt trei cranii din pestera Lovelock.
Când vezi prima oară aceste cranii, par să fie
cranii cu un aspect aproximativ normal.
Cu toate acestea, când comparăm, într-adevăr, oasele maxilarului
cu această modernă amprentă a dentitiei unui bărbat adult normal,
vedem că aceste oase de maxilar sunt neobisnuit de mari.
Acestea sunt, cu adevărat, craniile unor oameni gigantici,
care aveau probabil o înăltime de 2,13 m, chiar 2,44 m.
Unul dintre lucrurile ciudate cu aceste cranii
este că ele nu sunt puse, de fapt, la vedere,
aici la muzeu, ci sunt tinute ascunse în acest dulap.
Acum, nu stim dacă asta se întâmplă într-adevăr doar din
respect pentru indigenii americani,
sau dacă este, într-adevăr, ceva neobisnuit cu aceste cranii gigantice
pe care nu vor să le expună.
Sunt oasele din Nevada dovada despre o rasă de giganti,
ce au existat în toată istoria umană timpurie?
Dacă da, puteau fi gigantii urmasii extraterestrilor?
Conform Testamentului ebraic,
un astfel de urias a apărut în Valea lui Elah,
cu 2.500 de ani în urmă.
În fiecare dimineată, timp de 40 de zile,
un gigant filistin, cu o înăltime de peste 2,7 m,
îi provoca pe israeliti la luptă.
Numele lui era Goliat.
David si Goliat reprezintă unul dintre acele episoade din Biblie
unde te întrebi ce se întâmplă.
Este doar o metaforă,
sau avem de-a face cu o interpretare fundamentală?
Si în sensul ăsta, Goliat trebuie să fie o creatură gigantică.
Întrebarea este, apoi, el nu poate fi om. Ce este el?
Răsunătorul triumf al lui David asupra lui Goliat
a fost considerat nimic altceva decât o fictiune,
până ce arheologii au scos la iveală dovezi care sugerează că,
într-adevăr, această confruntare a avut loc.
La periferiile din Tell es-Saf, Israel,
oamenii de stiintă au descoperit un sant,
care probabil odată proteja fortăreata filistină.
În apropiere au găsit cioburi de ceramică
inscriptionate cu numele "Goliat".
Testele arată că ceramica
este din aceeasi perioadă de timp ca cea descrisă în Biblie.
Teoreticienii astronautilor antici afirmă
că aceasta este o dovadă incontestabilă
a gigantilor extraterestri în vremurile biblice.
Ne confruntăm cu metafore sau cu dovezi neechivoce?
Sunt acestea creaturi fizice care, cumva, au cutreierat pământul?
Si cred, ca amploare,
trebuie să acceptăm că unele dintre acestea erau reale.
Întrebarea este, cum au apărut aceste ciudătenii genetice?
Una dintre tezele principale ale teoriei astronautilor antici sugerează că,
cu mult timp în urmă, extraterestrii
ne-au schimbat înfătisarea genetică
prin mutarea controlată a genelor noastre,
în esentă, în laborator.
Astfel, ei au luat un cuplu de fiinte umane,
le-au modificat ADN-ul,
apoi au reintrodus acei oameni înapoi în populatie,
astfel, prin procreere, acei oameni
ar fi transmis noile modificări genetice la întreaga populatie.
Teoreticienii astronautilor antici sugerează că
dovada indică o singură concluzie:
acei extraterestri au schimbat genetica ADN-ului uman timpuriu.
Este atât de usor pentru o fiintă extraterestră să lucreze cu ADN,
că să creeze un tip nou, nu este deloc atât de dificil.
Chiar si astăzi, noi avem capacitatea să creăm noi genuri de animale.
Întrebarea este, am fost noi creati ca atare, la fel?
Au păsit, într-adevăr, giganti pe Terra cu mii de ani în urmă?
Si dacă da, puteau fi ei dintr-o altă lume?
Sau erau, probabil, rezultatul experimentelor extraterestre
cu ADN uman?
Probabil că răspunsul poate fi găsit
examinând povestirile despre încă un gen de fiinte nepământene...
creaturi înaripate, ce au coborât din cer... ca îngeri.
Roma, Italia.
Depozitat în trezoreria Bazilicii Sf. Petru din Vatican
se află sarcofagul lui Junius Bassus.
Construit în 359 d.Hr., unii cred că particularitătile sarcofagului
reprezintă primele descrieri cunoscute
ale îngerilor înaripati din toată Crestinătatea.
În secolele care au urmat,
îngerii erau aproape întotdeauna înfătisati cu aripi.
De ce oare?
Îndeosebi de când actualele scrieri biblice
rareori îi descriu pe îngeri, având adaosuri precum păsările.
În majoritatea povestirilor din Vechiul Testament
îngerii nu sunt descrisi deloc ca având aripi.
Si unii dintre ei arată umani.
Când îngerul vine să-l viziteze pe Avraam,
acest înger nu are aripi.
Arată ca un om. Avraam i se închină, ceea ce este interesant.
De unde stia Avraam,
dacă el arâta ca o... o fiintă umană,
ce indiciu a primit Avraam ca să-si arunce privirea si să îngenunchieze în fata lui?
Si astfel există o calitate supranaturală,
există o calitate supraumană pe care ei o recunosc,
că aceasta era o persoană ceva mai mult decât umană.
Conceptul de înger, ca atare,
vine direct din traditiile greco-romane.
Povestiri despre Hermes si Iris, specie care coboară si aduce mesaje,
reprezentându-i ca fiinte, ca fiinte umane,
specie arătând ca fiintele umane si ca fiinte binevoitoare.
Există o multime de alte fiinte,
care au aceste frumoase aripi,
acest gen de forme si înfătisări.
Dar toate aceste fiinte, indiferent cum sunt imaginate,
sunt un mod de a ne spune că avem dificultăti de întelegere
în ceea ce ne separă pe noi de ei, de zei.
Ei trebuie să fie acest gen de fiinte ciudate, care au aripi.
Îngerii apar în diverse culturi,
probabil, ca tehnologie incorect identificată.
Dacă ei vedeau pe cineva, o fiintă umană sau un umanoid,
zburând pe cer, puteau doar să le dea o înfătisare naturală, să le dea aripi.
Nu cred, de fapt, că ei aveau aripi.
Era modul omului antic de a spune că ei detineau puterea de a zbura.
Îngerii care au aripi, pe care-i vedem
înfătisati în desenele Bibliei si ce aveti...
esentialmente, aripile, spun că aceste fiinte pot zbura.
Astfel, noi credem în îngeri,
si indigenii americani vorbesc despre Oamenii Stelelor,
egiptenii vorbesc despre zei venind si plecând de pe Terra.
Astfel, eu cred că acesta e fundamentul, acesta este sablonul
civilizatiilor pentru practicile religioase ale Terrei.
Cred asta.
De secole, traditiile religioase au perpetuat notiunea
de aripi de păsări, pentru a explica modul de a circula al îngerilor.
Este însă un astfel de concept până si plauzibil stiintific?
În 2009, un studiu de la University College, Londra,
a comparat clasicele descrieri de îngeri înaripati
cu fiziologia efectivă a păsării.
Trebuie să fii capabil să le fâlfâi în jos si în sus,
si ai nevoie, într-adevăr, de muschi separati ca să faci fiecare miscare.
La coborârea lor, generezi ascensiunea.
Si, într-adevăr, trebuie să rotesti aripa
putin si să iei un unghi diferit ca să urci,
iar apoi, ele, de fapt, generează împingerea.
Altfel, dacă doar le urci si cobori în acelasi unghi,
poate că-ti faci ascensiunea
când le cobori, dar când le ridici, te împingi singur în jos.
Astfel, când privesti clasicele imagini cu îngeri,
aripile sunt situate pe spatele lor.
Foarte apropiate una de alta.
Cu toate că, păsările cu aripi pe laterale
pot avea muschi alungiti cu o mare fortă, care imprimă miscarea în sus si în jos.
Cu aripile pe spate, ei arată ca si cum
le flutură cam asa, decât în sus si în jos.
De asemenea, cercetătorii au concluzionat că îngerii,
dat fiind aspectul lor umanoid,
pur si simplu ar fi prea grei pentru zbor.
Noi nu avem un design aerodinamic si suntem cam grei.
Vreau să spun, avem oase dense, muschi compacti.
Astfel, aceste două caracteristici te coplesesc.
Dacă însă îngerii nu aveau efectiv aripi,
cum s-ar fi descurcat ei să călătorească spre si dinspre ceruri?
Îngerii n-au fost niciodată descrisi zburând ca Superman,
dar detineau un gen de ascensiune verticală spre cer,
sau când coborau, era o coborâre verticală.
Cum era aceasta posibil?
În 1953, Bell Aerosystems a dezvoltat centura-rachetă,
precursoarea "jet pack"-ului realizat astăzi.
Creat să ridice o persoană vertical în aer
si să gliseze cu ea,
jet pack-urile de astăzi pot atinge altitudini de peste 2,4 km,
si să se deplaseze la viteze de peste 97 km pe oră.
Dacă priviti un jet pack modern,
oamenii urcă si coboară într-o pozitie verticală.
Acum, imaginati-vă că această imagine era arătată strămosilor nostri.
Cum ar fi reactionat ei?
Evident, ar fi spus,
"Uau, această creatură trebuie să fie divină.
Această creatură trebuie să fie vreun gen de zeu,
pentru că ea detine capacitatea de a zbura.
Ea este ca păsările. Nici măcar cerul nu e o limită pentru ea."
Au încercat strămosii nostri să explice o antică tehnologie extraterestră,
sugerând că vizitatorii extraterestri
erau vizitatori celesti cu aripi de păsări?
Dacă răspunsul este "DA",
implicatiile sunt si profunde si potential perturbatoare.
Pentru că dacă îngerii sunt de fapt vizitatori din alte lumi,
atunci care este misiunea lor?
Doar ne supraveghează?
Sau există, poate,
un scop mai sinistru?
Oaxaca, Mexic.
Situate pe un munte de joasă înăltime,
răsărind deasupra platoului central,
se află anticele ruine ale lui Monte Alban.
Aici, în jurul anului 100 î.Hr.,
cercetătorii cred că indienii Zapotec
venerau un zeu mayas însetat de sânge,
cu trupul de om si capul de liliac.
Îl numeau Camazotz.
Iconografia este destul de izbitoare...
imaginea unui jumătate om, jumătate liliac...
un om având capul de liliac si o aripă ca
o mantie întinsă, cu oase încrucisate ca sprijin.
Oamenii Zapotec, în zona Oaxaca din Mexic,
cred că creaturile înaripate, creaturi ca liliecii, vin noaptea.
Ele vor ataca, vor bea sânge
si vor dispărea fără să fie observate vreodată.
În mod simplu, acesta este un gen de liliac antropomorfic,
care era venerat prin sacrificiul băilor de sânge.
Astfel, ce făceau, se tăiau ei însisi,
scurgeau sângele într-un vas si îl ofereau zeului.
Sângele era o substantă foarte importantă pentru mayasi.
Acesta este ceea ce dădea viată oamenilor.
Sângele si respiratia reprezentau esenta vietii.
Este acest "cajul", această esentă divină, precipitată în sânge si respiratie.
Dacă ai muri, ai intra în lumea de dincolo.
Era numită "xibalba".
Apoi, dacă îi înfrângeai pe lorzii mortii,
ai fi ajuns în ceruri si ai fi devenit unul dintre strămosii venerati.
Sângele este lucrul care reconectează
lumea în care trăim cu lumea mortilor.
Unele dintre primele dovezi arheologice arată că
ritualurile cu sânge erau prezente cu mult înainte decât putem cerceta.
Legendele si miturile cu fiinte supranaturale,
cu trăsături similare vampirilor,
sunt o parte aproape a fiecărei culturi antice.
În folclorul hindus, de exemplu,
"vetala" era cunoscut ca un spirit demonic,
care lua posesia demonică a cadavrelor.
Zeita indiană Kali era,
de asemenea, strâns legată de sacrificiile de sânge.
Kali devine distrugătorul, si ea este portretizată
ca o scorpie cu numeroase brate...
... fiecare tinând o sabie. Este zeita mortii si a distrugerii.
Ochii ei sunt rosii si din gură i se scurge sânge.
Se stia despre ea că lua nou-născuti din pătuturi si le bea sângele.
În America de Nord,
primii indieni Cherokee credeau într-o creatură însetată de sânge,
care măcelărea oameni, le bea sângele si le mânca ficatii.
Cunoscut drept Utlunta,
se spunea despre acest demon că poseda viată eternă,
în timp ce se hrănea cu cei vii.
Conceptul despre lucrul din lumea spiritelor,
ce călătoreste prin variatele etnii indiene,
crea o mare teamă
nu numai la indienii Cherokee, ci si la Sioux si Arapaho.
Dar cine sau ce sunt aceste creaturi misterioase?
De unde vin ele?
Pot fi ele, asa cum cred teoreticienii astronautilor antici,
fiinte extraterestre abandonate aici pe Terra?
În anticul Talmud ebraic, povestea Genezei din grădina Edenului
îi include pe Adam si Eva, dar si o femeie numită Lilith.
În folclorul ebraic, Lilith a fost prima sotie a lui Adam.
Ea a fost creată din acelasi pământ ca Adam,
nu din coasta lui, asa cum a fost Eva.
Dar s-a dovedit a fi foarte neascultătoare,
incontrolabilă si a trebuit să fie pedepsită.
Conform Talmudului, când Lilith a refuzat să se supună lui Adam,
Dumnezeu a trimis trei îngeri ca s-o convingă să se supună autoritătii lui.
Dar când Lilith a refuzat pentru ultima oară,
Dumnezeu a condamnat-o să trăiască pe pământ pentru eternitate.
Într-un sens, Lilith a fost primul vampir care a cutreierat pământul.
Ea se bucura de toate caracteristicile unui vampir femelă.
Lilith avea capul si sânii de femeie,
trupul de sarpe si aripi de pasăre.
Era o creatură terifiantă.
În traditia ebraică, Lilith era un gen de demon al noptii,
împotriva căreia se făceau rugăciuni si incantatii,
pentru că ea va veni si va răpi un nou-născut din pătutul lui,
sau cel putin îi va smulge sufletul si îi va produce moartea.
De ce sunt însă povestile despre creaturile însetate de sânge
atât de răspândite peste tot în lumea antică?
Putea servi sângele si chimia unică a lui
ca un fel de combustibil cosmic?
Unul care-i conectează pe cei vii cu mortii?
De la uman la inuman?
De la pământesc la nepământesc?
Sângele reprezintă forta vietii pentru oameni.
Si, de asemenea, era foarte important pentru extraterestri.
Stiti, e ceva foarte special în legătură cu sângele nostru.
Astfel, trebuie să ne întrebăm dacă
aceste sacrificii de sânge nu sunt o denaturare
a ceea ce, în original,
ne arătau extraterestrii, cât de important era sângele nostru.
Îngeri.
Demoni.
Grii.
Sunt ei toti variate interpretări ale unui tip de specie de extraterestri...
specie care a vizitat planeta noastră acum mii de ani?
Sau reprezintă ei descrierile a câtorva vizitatori extraterestri diferiti?
Teoreticienii astronautilor antici cred că următoarele indicii pot fi găsite
examinând anticele povestiri grecesti despre oamenii-pesti.
Capul Sounion, Grecia.
Pozitionate pe un promontoriu, înconjurate din trei părti de mare,
se află ruinele Templului lui Poseidon, construit în anul 440 î.Hr.
Al doilea fiu al Titanului-rege Cronos,
Poseidon, era venerat peste tot în Grecia,
aproape la fel de mult ca fratele lui mai tânăr, Zeus.
Poseidon era zeul mării.
De asemenea, el era zeul cutremurelor si, straniu, al cailor.
Când Poseidon era bine-dispus, crea noi pământuri, scoase din mare.
Oferea ape linistite pentru voiaje bune.
Când era prost dispus, distrugea nave si aducea furtuni.
Poseidon domneste peste regatul mării.
Este imaginat ca un gen de loc unde trăiesc oameni.
Si când el iese din acel loc, da, călătoreste într-un gen de car de apă
spectaculos, ce este tras de delfini, si tine cu adevărat un mare trident.
În mitologia greacă, Cronos îsi mănâncă toti copiii, cu exceptia lui Zeus,
care, până la urmă, îsi salvează fratii vitregi, incluzându-l pe Poseidon,
din pântecele tatălui lor.
Este preparată o potiune ce-l face să-si verse matele cu ceilalti,
fratii vitregi ai lui Zeus, si acestia devin zeii din Olimp.
Dar teoreticienii astronautilor antici cred că acest mit grecesc
este, de fapt, o metaforă pentru un eveniment extraterestru.
Ei cred că notiunea vomitării lor din pântecele tatălui lor
îi descrie, de fapt, pe extraterestrii răzvrătiti,
ce sunt expulzati din nava-mamă.
Orice fiintă care este înghitită într-o creatură vie
nu va fi capabilă să supravietuiască trei zile.
Va muri prin sufocare si va începe să se descompună.
Ceea ce avem noi aici nu este o creatură, ci cu totul altceva.
Putea fi un obiect, care în mod clar era făcut
de mâna omului, sau avea o origine extraterestră.
A avut loc o revoltă.
Unii dintre extraterestri au făcut sex cu frumoasele pământence, femele, femei.
Si nu aveau voie să facă asta.
Astfel, unul dintre acesti extraterestri,
căruia i se interzisese să se întoarcă pe nava-mamă spatială,
avea numele de Poseidon.
Poseidon s-a îndrăgostit
de o frumoasă fată umană,
si a lăsat-o gravidă.
Poseidon era însurat, de acord? El a avut un copil.
El a avut nepoti, corect?
Există o întreagă castă de nimfe ale mării.
Probabil că toate trăiesc în acest loc.
Poseidon are puterea adâncului; locul nevăzut.
Dacă privesti marea la exterior, vezi o suprafată
si esti constient că există o întreagă lume dedesubt,
care sugerează puteri dincolo de ce vezi în mod normal.
Printre creaturile mitice asociate cu Poseidon sunt Telchines,
o rasă avansată de copii peste.
Aceste fiinte asemănătoare oamenilor pot trăi si în aer si în apă.
Ei sunt maestrii tehnologiei
si par să se asemene cu pestisorul de aur din antica Sumerie,
care munceste pentru Enki, marele zeu al alchimiei,
tehnologiei si constructiei de nave.
Telchines se află, de asemenea, într-un fel de teritoriu imaginar
al zeilor, uman, cu lucruri monstruoase.
Ei sunt acest gen de figuri, ce nu sunt zei,
dar arată ca fiintele umane.
Există o povestire despre versiunea romană
a lui Zeus, Jupiter, ce încearcă să-i distrugă.
Acum, nu stim dacă au fost distrusi cu totii, de fapt,
dar este posibil, din cauza relatiilor lor cu magia.
În legenda greacă, Telchines sunt, de asemenea, metalurgisti.
Se spunea că ei au creat tridentul magic al lui Poseidon
si au turnat primele statui de bronz ale zeilor din Olimp.
Si conform unor istorici,
poate că Telchines nu au fost creaturi dintr-un mit,
ci au fost fiinte care, de fapt, au existat.
Au existat oameni numiti Telchines.
Avem, de fapt, dovada despre aceste fiinte.
Ei erau, propriu-zis, greci antici, care aveau
sarcini si meserii specifice ca metalurgia,
forjarea si asa mai departe.
Si astfel puteti vedea cum e o fiintă ca Telchines,
că aceste fiinte nu pot fi, de fapt, fiinte mitologice,
ci oameni reali.
Astfel, felul cum privim la anticii greci si romani
ar fi fost modul cum ei s-ar fi uitat la povestirile
ce li s-au spus despre Iliada.
Avem povestirile despre Telchines,
si ei erau capabili să supravietuiască sub apă pe o perioadă nelimitată.
Acum, cum este posibil un astfel de lucru,
dacă nu ai acces la un anumit tip de tehnologie?
O companie israeliană lucrează astăzi la un sistem de nervuri umane artificiale,
care permite oamenilor să ia oxigen
din apă, fără necesitatea unor tuburi de oxigen.
Potential, poti să rămâi sub apă o perioadă de timp nelimitată.
Toată tehnologia pe care o descoperim astăzi este, de fapt, descoperită demult.
A existat dinainte.
Se pot baza anticele mituri grecesti, într-adevăr, pe evenimente reale?
Si dacă da, erau primii oameni Telchines
în posesia unei tehnologi extraterestre?
Sau puteau fi ei însisi fiinte din alte lumi?
Probabil că răspunsul poate fi găsit
studiind povestirile Orientului Mijlociu
despre schimbătorii de formă, cunoscuti ca jinn.
Muntele Templului. Orasul Vechi, Ierusalim.
După cum se zice, aici au avut loc multe dintre povestirile biblice,
incluzând Jertfirea lui Isaac, din Geneza 22.
În această poveste, Dumnezeu îi cere lui Avraam
să-si sacrifice fiul, Isaac, pe muntele Moriah.
Avraam se pregăteste să asculte porunca lui Dumnezeu.
Dar după ce îsi leagă fiul si se pregăteste de sacrificiu,
este oprit în ultima clipă de un înger.
Interpretările conventionale ale povestii
concluzionează, de obicei, că Dumnezeu
a vrut doar să-i testeze credinta lui Avraam.
Teoreticienii astronautilor antici sugerează însă că
povestea are o altă interpretare.
În opinia mea, zeul "Dumnezeu" nu ar fi făcut niciodată o astfel de cerere.
Deci, este posibil să fi fost un înger căzut, cratimă, extraterestru,
care se prezenta drept Dumnezeu?
Dumnezeu nu cere niciodată sacrificii umane.
Sacrificiul uman este în totală anatemă cu Crestinătatea
si este în totală anatemă cu Dumnezeu ca creator.
Filozoful francez Sartre a scris celebrele cuvinte:
Dacă un înger mi-ar spune că e necesar să-mi sacrific fiul, i-as cere buletinul.
Poate că altcineva se dă drept Dumnezeu.
Trebuie noi, ca atunci când cineva se substituie,
de fapt, să prevenim ca aceasta să se întâmple?
Suntem noi poate, de fapt, confruntati cu două civilizatii războinice,
care încearcă să controleze ceea ce se întâmplă în povestile din Biblie?
Exact asa cum există oameni buni si oameni răi aici pe pământ,
există extraterestrii buni si răi acolo.
Binele si răul străbat întregul Univers.
Yin si yang. Există o balantă.
Adânc în interiorul statului Oman din Orientul Mijlociu,
se află o pesteră misterioasă, ascunsă adânc sub suprafată.
Numită "Majlis al Jinn", sau "locul de întâlnire al Jinn-ilor",
se întinde pe mai mult de 14 acri sub pământ
si este una dintre cele mai mari zece pesteri din lume.
Multi locuitori din Oman încă cred că această pesteră si altele ca ea
sunt, de fapt, locuite de creaturi supranaturale din folclorul islamic,
numiti "jinn" sau spiridusi.
Creaturi mistice, care în mod normal sunt invizibile pentru om.
Un aspect interesant despre jinn-i este elementul propriei vointe.
Ei sunt ca îngerii, dar credem despre îngerii din Vest
că se află sub directa comandă a puterilor divine.
Dar jinn-ii pot lua unele decizii pentru ei însisi
si unii dintre ei sunt putin năzurosi, sau curiosi, în stilul lor de a fi.
Conform teologiei islamice,
adesea, spiridusii apar în fata oamenilor cu mesaje,
care pot fi si binevoitoare, si înselătoare.
Este însă posibil ca spiridusii, de fapt, să existe?
Dacă da, de unde vin ei?
Când vorbim despre spiridusi... spiridusi într-o lampă,
este foarte interesant, pentru că freci lampa si apoi spiridusul iese din ea
si îti îndeplineste dorintele.
Ei bine, să analizăm aceasta din perspectiva modernă a zilelor noastre.
Dacă ai un mic container,
apesi un buton si apare o hologramă,
atunci poate fi aceea un spiridus într-o lampă?
Si conform teoriei astronautilor antici,
exact asta se întâmpla...
când extraterestrii utilizau holograme, în ideea de a transmite mesaje.
Acesta este, în esentă, spiridusul din lampă.
Ca si îngerii, se spunea despre jinn-i că sunt capabili
să apară si să dispară după dorintă,
si uneori sunt doar auziti, ca voci separate de trup.
Însă, în timp ce unii teoreticieni ai astronautilor antici cred că
acest comportament seamănă cu cel al extraterestrilor,
altii pretind că îngerii, jinn-ii si alte creaturi supranaturale
îsi au originile chiar aici pe Terra.
Ei numesc aceste fiinte "ultraterestre".
Este posibil ca ultraterestrii să fie fiinte
care călătoresc si ne vizitează din alte dimensiuni.
Stim că noi toti vibrăm în spatiul tridimensional cu o anumită frecventă.
Este foarte posibil ca alte fiinte
să vibreze la o frecventă mai înaltă si să fie capabile
să treacă mai usor în alte dimensiuni.
Teoria ultraterestrilor ar putea explica, de asemenea,
creaturile din folclor, creaturile îngeresti...
orice gen de experiente stranii, supranaturale, sau cu fiinte extraterestre,
ce au avut loc de-a lungul istoriei.
Îngeri si demoni.
Giganti si spiridusi.
Au existat ei într-adevăr?
Si, dacă da, pot veni ei aici de undeva, din exteriorul acestei lumi?
De ce însă?
Au fost trimisi ei aici să modeleze trecutul omenirii, sau viitorul ei?
Aveau ei intentia să ne facă rău sau bine?
Si probabil ceva si mai important:
pot fi ei încă aici,
trăind printre noi, nedescoperiti (acoperiti)?
Traducerea si adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania