Legende despre oameni-sopârle.
Avea brate si picioare ca acelea de om.
Statui înfătisând creaturi stranii.
Au trăsături faciale ce par a fi de reptile.
Si grote subterane despre care se spune că sunt căminul zeilor-serpi.
Există prea multe povestiri despre entitătile
reptiliene ce trăiesc în înteriorul pământului pentru a nu fi luate în seamă.
De-a lungul istoriei, au existat povestiri despre
fiinte jumătate umane, jumătate reptile.
Puteau fi mai mult decât fantezie?
Si dacă da, puteau fi ei vizitatori de pe o altă planetă?
Trebuie să-ti pui întrebarea dacă nu există un adevăr în povestirile
despre interventia reptiliană pe planeta Terra.
Milioane de oameni, pretutindeni în lume, cred că am fost
vizitati în trecut de fiinte extraterestre.
Si dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extraterestrii antici
la modelarea istoriei noastre?
Si dacă da, poate exista o legătură între extraterestri
si straniile fiinte numite Reptilienii?
Traducerea, adaptarea si sincro ~ Pterodactyluss20 ~
Tanks to A&E TELEVISION NETWORKS
Tanks to Media Access Group at WGBH access.wgbh.org
REPTILIENII Sezonul 8, episodul 5
Bishopville, Carolina de Sud.
Iunie, 1988. Ora 2:00 a.m.
Christopher Davis, în vârstă de 17 ani,
trage pe dreapta pe un drum părăsit,
în apropiere de Scape Ore Swamp, pentru a schimba un cauciuc dezumflat.
Doar ce termină, când aude un zgomot în spatele lui.
Vede o stranie creatură, înaltă de doi metri,
cu ochi rosii, strălucitori, alergând spre el.
Davis demarează în viteză,
dar creatura îl prinde din urmă si sare pe acoperisul masinii.
Virând puternic ca să scape de creatură, el îi vede
trei degete si pielea verde.
În cele din urmă, cade de pe masină si Davis se depărtează în viteză.
Si a sfârsit, rezolvând problema pentru care iesise
si venind imediat acasă.
Era atât de agitat că părintii lui au sunat la departamentul de politie.
Într-adevăr, seriful Liston Truesdale s-a dus acolo si l-a interogat.
El l-a rugat să facă un test la detectorul de minciuni si acest tânăr
a trecut testul la detectorul de minciuni cu brio.
Christopher Davis i-a spus detectivului că l-a văzut pe Omul-Sopârlă.
Si ceea ce este interesant e că politia a luat
povestea foarte, foarte în serios.
Desi incidentul lui Christopher Davis despre Omul-Sopârlă a fost,
cu certitudine, cel mai faimos si mai respingător, nu este singurul.
Ei au depistat un număr de alti martori oculari,
si anteriori si după, care l-au văzut pe Omul-Sopârlă.
În primăvara anului 1988,
un pilot ce împrăstia pesticide, pe nume Frank Mitchell,
a relatat că a văzut ceea ce el a spus că era Omul-Sopârlă, traversând
pista de decolare într-o dimineată, în momentul când el îsi lua zborul.
Si doi ani mai târziu, în 1990,
Bertha Blythers si cei cinci copii ai ei au afirmat că aproape au lovit
o sopârlă ca un om, în timp ce conducea în apropierea aceleiasi mlastini.
Pot fi asociate toate aceste incidente?
Este doar o coincidentă că trei oameni separati, în trei
ocazii diferite, au relatat că au văzut o sopârlă umanoidă în apropiere
de Scape Ore Swamp?
Poate exista posibilitatea unei alte forme de viată aici,
ceva cu care nu suntem familiarizati si care interactionează cu oamenii.
Următoarele observări ale asa-numitului Om-Sopârlă au fost
raportate nu doar în această zonă, ci, de asemenea, în Tennessee,
Illinois si Austria.
De fapt, pretinsele întâlniri cu aceste creaturi au devenit atât de extinse,
încât ei sunt cunoscuti în mod colectiv
cu un singur nume: Reptilienii.
Puteau fi însă relatările despre acesti Reptilieni mai mult decât
produsul unei imaginatii debordante?
Teoreticienii astronautilor antici spun DA, si ca mărturie indică
legendele zeilor-serpi, ce pot fi găsite pretutindeni în lume.
În America de Sud, Quetzalcoatl,
Kukulkan, întotdeauna referirile despre ei sunt de zei-serpi.
Chiar si în Japonia, sau China antică,
îi avem pe acesti împărati-dragoni si zei-dragoni.
Este foarte posibil să fi existat o perioadă în trecut în care
omul antic interactiona cu
ceea ce par să fie fiinte-serpi vii,
o rasă de Reptilieni pierdută.
Putem găsi aceste
povestiri despre zei-serpi pretutindeni în lume.
Si nu vreau să zic, stiti, anumite regiuni geografice.
Ci pe fiecare continent, efectiv în fiecare cultură antică.
Îi aveti în India.
Îi aveti în China.
În Grecia.
În Anglia.
În America de Sud si de Nord.
În Africa.
Vreau să spun, nu contează în ce parte a lumii te duci,
există aceste referiri directe
la serpi ca fiinte ce au coborât din cer.
Astfel, pentru mine, acestea nu sunt plăsmuiri ale imaginatiei.
Si, cu sigurantă, nu sunt coincidente.
Ca o întregire, în miturile si legendele transmise posteritătii
prin istoria orală, textele timpurii vorbesc, de asemenea,
de fiinte-serpi ce erau odată prezente pe Terra.
Biblia vorbeste de o rasă de reptilieni,
Serafimii, despre care citim în Cartea lui Isaia.
Unii doresc să-i considere ca fiind cei "incandescenti",
corect însă, întelegerea este de "reptilian".
S-a stiut dintotdeauna despre Reptilieni.
Unii sunt buni, altii răi.
Textele religioase vorbesc despre fiinte reptiliene,
a căror existentă este legată
inexorabil de cea a Terrei si a umanitătii.
Astfel, de exemplu, în Biblie,
Cartea Genezei contine o poveste
despre un sarpe ce a tentat-o pe Eva,
prima femeie, oferindu-i fructul interzis din Copacul Cunoasterii.
Eva cedează la lingusirile sarpelui si mănâncă
din acel măr si istoria umanitătii
se schimbă pentru totdeauna, Adam si
Eva fiind alungati din Grădina Edenului si, de asemenea,
sarpele fiind pedepsit prin
blestemul de a se târî pe pământ, ca pedeapsă
pentru că a încălcat vointa lui Dumnezeu.
S-a înteles din legendele antice, că înainte ca
Dumnezeu să-l pedepsească pe sarpe,
acesta era ca aspect complet umanoid.
Si acest sarpe, acest "nachash" (sarpe-ebraică), a fost singurul
dintr-o rasă de fiinte reptiliene ce l-a servit pe Dumnezeu.
Când asculti povestirea dintr-o perspectivă
modernă, sună teribil ceea ce descriu oamenii ca
Reptilieni, fiinte ca sopârlele, sau fiinte cu fete
sau chipuri de viperă.
Dacă însă sarpele din Grădina Edenului era, într-adevăr,
un reptilian extraterestru, asa cum sugerează
teoreticienii astronautilor antici,
pot exista si alte povestiri
asemănătoare, înregistrate în textele antice ale altor culturi?
În Coran există o categorie de creaturi fascinante, cunoscute drept Djinn.
Djinn-ii sunt antici.
Ei au fost aici înaintea oamenilor.
Sunt o categorie de sine stătătoare, spre deosebire de îngeri.
Si la un moment dat, Iblis, liderul Djinn-ilor, l-a ofensat
pe Dumnezeu, a trecut peste el, a fost nesupus,
si a fost blestemat ca sarpele
din Grădina Edenului si a devenit pământesc, prins pe Terra
pentru eternitate si ei sunt aici cu noi.
De-a lungul Mediteranei si a Orientului Apropiat,
există o credintă foarte puternică, ce leagă serpii, sopârlele
si alte reptile de creaturile supranaturale
sau magice, si în unele cazuri, de sufletele strămosilor.
Astfel, s-a considerat a fi ghinion uciderea uneia dintre aceste fiinte,
dacă o găsesti în casă, pentru că poate fi un Djinn sau alt
gen de creatură supranaturală ce te vizitează.
Djinn-ul.
Kukulkan.
Sarpele din Grădina Edenului.
Puteau fi capabile toate aceste povestiri, despre fiinte-serpi nepământene
cu influentă asupra umanitătii, să se fi bazat pe fapte reale?
Si dacă ele au făcut parte din istoria umană de mii de ani,
de unde au venit?
Vin creaturile extraterestre pe Terra de pe o altă planetă,
sau poate că ele trăiesc chiar sub picioarele noastre?
Los Angeles, California.
Ianuarie, 1934.
Ziarul Los Angeles Times publică un articol intitulat
"Căutarea orasului-catacombă al Oamenilor-Sopârle",
relatând încercarea inginerului minier G. Warren Shufelt de a localiza
si excava un labirint de tuneluri, despre care el credea că se află
sub străzile din centrul Los Angeles-ului.
Warren Shufelt era un inginer minier si
el a inventat un dispozitiv pe care l-a denumit
radioul cu raze X, pentru a fi folosit
la căutarea aurului si acest dispozitiv putea găsi tuneluri subterane.
Si, într-adevăr, el a creat o hartă a tunelurilor.
Incluse pe harta lui Shufelt de tuneluri erau 16
locuri unde, spunea el, localizase depozitele de aur.
Shufelt a primit un impuls după ce
s-a întâlnit cu un vraci Hopi, care i-a povestit legenda
oamenilor-sopârle ce trăiesc în orase subterane.
Warren Shufelt s-a conversat cu un vraci
indian în Arizona, care i-a spus
că există o legendă Hopi despre trei orase
pe coasta Pacificului, ce erau complet subterane.
Povestea spune că acum 5.000 de ani a existat o ploaie de meteoriti,
si acesti oameni-sopârle au căutat adăpost sub pământ.
Ei au săpat aceste tuneluri, si una dintre retelele de tuneluri
se afla sub orasul Los Angeles.
Conform legendei, oamenii-sopârle au săpat
camere uriase, suficient de mari pentru a găzdui mii de familii,
utilizând tehnologii avansate, precum un chimical misterios,
care putea sustine usor si direct roca de bază.
Shufelt a obtinut permisiunea oficialitătilor
orasului si a început săpăturile
în încercarea de a ajunge la vastul sistem de tuneluri.
Consiliul orasului, motivat probabil de pretextul aurului
ce se afla în tuneluri, i-a permis lui Shufelt să sape
un put de 76 de metri, cu întelegerea că le dă
50% din comoară, dacă o recuperează.
Warren Shufelt a fost un inginer minier de succes,
si se pare că avea un fel de legătură la Los Angeles Times,
pentru că Times, într-adevăr, a urmărit povestea.
A fost o poveste care a captivat imaginatia populară.
După o lună de săpături, neajungând
la sistemul de tuneluri, Warren Shufelt
si echipa lui au rămas fără bani si au oprit căutarea.
Dar fascinatia povestirii continuă si astăzi.
Astfel, acum avem aceste povestiri
despre oameni subpământeni, o rasă
ce trăieste subteran în tuneluri si baze.
Si trebuie să-ti pui întrebarea, sunt acestia un fel
de extraterestri reptilieni, ce au luat
controlul planetei noastre si trăiesc în subteran?
Pare incredibil, si mai mult,
este ceea ce ne transmit unele povestiri.
Este posibil ca o avansată rasă de oameni-sopârle
să fi trăit odată în subteranul Vestului Statelor Unite?
Si încă pot fi ei astăzi acolo?
Surprinzător, există o legendă aproape
identică în partea cealaltă a lumii.
Benares, India.
În incinta acestui oras se află
Putul Sheshna, care în legenda hindusă
este intrarea în orasul subteran al Nagas,
o rasă de oameni-serpi semi-divini, cunoscuti în toată cultura orientală.
În Benares, orasul sacru al Indiei, există
un put, Putul Sheshna.
Acesta este unul dintre portalurile spre orasul subteran, numit Patala.
Si Nagas trăiesc în acest loc.
Este un loc cu mare putere si mister, unele pericole,
si doar divinul poate lua contact cu el.
Patala reprezintă lumea subterană în mitologia hindusă.
Există multe fiinte care trăiesc aici, multi reptilieni,
care sunt numiti Nagas.
Ca semizei, ei trebuie să fi coborât din ceruri
pe Terra pentru a educa, pentru a oferi calităti speciale lumii umane.
Nagas nu sunt cu adevărat demonici,
cum apar în contextul crestin si iudaic.
Teoreticienii astronautilor antici afirmă că
povestirile despre Nagas contin o asemănare izbitoare cu povestile
Hopi despre oamenii-sopârle, care, de asemenea, locuiau sub pământ.
Astfel, facem legătura aici între Naga, fiintele-serpi,
si fiintele reptiliene din traditiile Hopi.
Vedem aici un fir călăuzitor spre
aceste fiinte, care la un moment dat erau
ponegriti si, de asemenea, venerati.
Dar si ca fiinte ce au avut o influentă directă asupra umanitătii.
Să fie pur si simplu o coincidentă faptul că legende
extrem de similare despre dezvoltate
fiinte reptiliene ce trăiesc în subteran pot fi găsite
pe partea opusă a lumii?
Este posibil ca acesti locuitori reptilieni subterani
să iasă la suprafată din când în când, ca să interactioneze cu omenirea?
Probabil că mai multe indicii pot fi găsite
în artefactele dezgropate în leagănul civilizatiei.
Sudul Irakului, 1923.
Arheologul britanic, Sir Leonard Woolley, conduce
o excavatie, pentru a dezgropa rămăsitele uneia dintre cele mai vechi
comunităti agrare din lume, cultura Ubaid,
ce datează din anii 5.900, î.Hr.
Printre rămăsite, ei descoperă unele artefacte de lut neobisnuite.
Printre locuinte si unelte, de asemenea,
ei descoperă aceste figurine de lut cu înfătisări stranii.
Si spun stranii pentru că, într-adevăr, ele nu arată deloc umane.
Au trăsături faciale ce par a fi de reptile.
Acum, este posibil ca sumerienii să fi înfătisat o rasă
de fiinte ce trăiau printre ei în acea perioadă?
Majoritatea savantilor au dezbătut semnificatia
statuetelor încă de la descoperirea lor,
crezând, probabil, că erau zei sumerieni.
Oricum, teoreticienii astronautilor antici cred că statuetele
pot avea o semnificatie diferită.
Figurinele de lut au acesti, cum le zice, "ochi de boabă de cafea".
Au aceste cranii alungite.
Ele seamănă foarte mult
cu un gen de reptilian extraterestru.
Si hrănesc la piept copii si fac lucruri umane
foarte normale, pe care n-ai crede
că ar fi necesar ca zeii să le facă.
Astfel, există această mixtură a activitătii umane
cu acesti reptilieni extraterestri.
Astfel, vedem o fiziologie mamifero-reptiliană.
Când îi arată, tinând în brate acei copilasi, nu este un lucru
normal să aibă oriunde o iconografie, pretutindeni în lume.
Si te face circumspect, dacă au avut sau nu, de fapt,
contacte fizice între ei.
Ce sunt însă aceste creaturi stranii?
De unde vin Reptilienii, ce au fost mentionati
de martori oculari cu mii de ani în urmă?
Unii teoreticieni ai astronautilor antici cred că răspunsul poate fi găsit
întorcându-ne în timp, nu mii de ani, ci milioane.
Ottawa, Ontario. 1982.
La Muzeul National al Canadei, paleontologul si
curatorul fosilelor de vertebrate,
Dale Russell, face public un experiment de gândire, bazat
pe directia favorizată a mărimii creierelor mari
si postura de statiune bipedă a dinozaurilor.
El propune o teorie despre cum ar fi evoluat o specie
de dinozaur, dacă ar fi supravietuit
extinctiei în masă de acum 65 milioane de ani.
A luat dinozaurul cunoscut ca Troodon,
si a observat schimbările morfologice
la structura scheletică a dinozaurului.
Si bazat pe acestea, unde ar fi ajuns
peste timp, el a extrapolat mai departe.
Si suficient de straniu, sau extraordinar,
a venit, propriu-zis, cu un model ce era asemănător cu o fiintă
reptiliană umanoidă, care se potriveste, de fapt, acelor relatări
despre care auzim acum, ca si relatările din istoria antică.
Astfel, pentru mine, aceasta a fost una dintre cele mai
convingătoare informatii, unde stiinta spune de fapt, este posibil.
Dacă dinozaurii nu au dispărut, acestia ar fi devenit, ceea ce numim,
dinozauroizi, verticali, bipezi, semi-umanoizi,
entităti semi-reptiliene, pe care i-am putea numi reptoizi.
Credea că puteau avea o înăltime între 1,2 - 1,5 metri, o greutate în jur de
41 kg si aveau un creier destul de dezvoltat.
Acum, au ajuns aceste entităti să existe vreodată?
Si dacă unii dintre dinozauri nu au fost distrusi?
Dacă ei au reusit să supravietuiască extinctiei globale,
sau extinctiei bănuite, cu 65 de milioane de ani în urmă, si mai târziu,
unii dintre ei s-au dezvoltat prin selectie naturală si au crescut
mai mici, au devenit mai inteligenti,
au devenit mai adaptati si mai adaptabili,
si au luat o formă umanoidă?
Nu este neapărat necesar să credem că reptilienii sunt extraterestri.
Probabil că, într-un mod straniu, ei sunt strămosii nostri,
chiar dacă au trăit cu milioane si milioane de ani în urmă.
Dacă reptilienii există, pot fi ei
descendentii dinozaurilor ce au păsit pe Terra cu milioane de ani în urmă?
Conceptul nostru despre dinozauri se schimbă permanent,
bineînteles, si, în zilele noastre, facem atât de multe noi
descoperiri an de an, că îi reconsiderăm pe multe planuri.
Cu certitudine, în... dacă priviti
cu 20, 30 de ani în urmă, existau atât de multe lucruri ce au fost
descoperite, si atât de multe alte lucruri pe care le stim acum.
În mod special, cred că e foarte important că astăzi este
definitiv acceptată ideea că dinozaurii nu au dispărut.
În esentă, că dinozaurii au evoluat în păsări si că astăzi ei trăiesc.
Si acum stim că nu toti dinozaurii au dispărut...
În realitate, unii au supravietuit, devenind păsări,
păsări cu sânge cald, amintindu-vă că un dinozaur este
considerat reptilă si are sângele rece.
Admitem acum că si dacă acestia sunt păsări,
nu am recunoscut până acum ca făcând parte din familia dinozaurilor.
Cum au putut supravietui aceste cuiburi
dezastrului de acum 65 de milioane de ani...
Puteau ei să evolueze în paralel cu umanitatea în sisteme de grote
ascunse, si pot fi ei, de fapt, fiinte despre care
credem să sunt extraterestre, când, de fapt, sunt vecinii nostri terestri.
La modul general, paleontologii consideră că
dinozaurii au dispărut complet cu 65 de milioane de ani în urmă.
Cu certitudine, cred că pe tărâmul fezabilitătii,
unii au găsit o nisă ecologică de a supravietui,
si poate că încă mai există.
Si precizez că, în timp ce auzim la răpirile OZN vorbindu-se despre
micii Grii si umanoizi înalti, o minoritate a martorilor relatează
întâlniri cu ceea ce noi am putea numi reptoizi.
Astfel, este posibil ca pe o altă planetă, dacă nu Terra,
în altă parte, ei să evolueze din dinozauri.
De a găsi un alt loc în Univers, ce era atât de bogat în resurse si
capabil să sustină viata, probabil că a fost o descoperire foarte
captivantă pentru vizitatorii extraterestri pe Terra în preistoria noastră.
În ochii lor, acesta putea fi locul pe care puteau
să-l colonizeze, sau poate să-l proceseze ca pe un mediu de lucru
pentru experimentele pe care le făceau
cu noile specii, pe care încercau să le proiecteze.
Poate că ei au manipulat ADN-ul dinozaurilor,
pentru a favoriza anumite mutatii.
Jucându-se cu anumite mutatii în genele
dinozaurilor, extraterestrii foarte avansati,
printr-o modificare genetică, puteau fi capabili să schimbe cursul
evolutiei dinozaurilor, ca să favorizeze aparitia mamiferelor.
Este posibil ca celesti călători să fi manipulat
ADN-ul reptilelor si mamiferelor
pe Terra, asa cum cred teoreticienii astronautilor antici?
Este posibil ca unul dintre experimentele lor să aibă ca rezultat
specii hibride reptiliene-umane, ce există de la început sub pământ?
Este foarte posibil ca planul reptilian să se extindă bine în istoria noastră.
Cu adevărat, noi nu cunostem dosarul complet al dinozaurilor
pe planetă, de când au apărut dinozaurii aici cu milioane de ani în urmă.
Multe dintre aceste referiri la prezenta unei rase reptiliene,
sau a unei rase antice de serpi, ce erau
venerati în diverse culturi, puteau fi o ramificatie, o variatie
genetică a dinozaurilor ce au evoluat aici, pe Terra, în mod natural.
Dacă extraterestrii au sustinut evolutia reptilelor,
ca si pe cea a fiintelor umane,
poate exista vreun amestec între genele de reptile si cele umane?
Poate că nu e nevoie să căutăm mai departe de propriile noastre corpuri.
Punjab, India. 2001.
Un băiat, pe nume Balaji, se naste cu o diformitate bizară, o coadă de 18 cm.
Crezându-se că a lui coadă este un semn al divinitătii, oamenii
i-au împânzit casa, rugându-se, oferindu-i bani si cadouri,
sperând că dorintele lor vor fi îndeplinite.
Din alte puncte de vedere, el părea normal, dar avea
o coadă ca un sarpe ciudat, la baza coloanei sale vertebrale.
Si motivul pentru care el era venerat era acela că însesi
legendele lor povesteau despre fiinte cu cozi ca a lui.
Iar ei au crezut că el era forma reîncarnată a unuia dintre zei.
S-au raportat peste 100 de cazuri de cozi umane
în jurnalele medicale, începând din anii 1800.
Fiecare embrion uman are o coadă mică în primele stadii
de dezvoltare, ce este absorbită
de corpul aflat în crestere la nouă săptămâni de graviditate.
Asemănări în dezvoltarea stadiilor
embrionilor de animale au fost observate de foarte mult timp.
Darwin a observat că speciile înrudite, adesea,
au embrioni care la început arată în esentă identic.
Si apoi, de-abia mai târziu în evolutie, ei încep
să dezvolte unele dintre caracteristicile ce le conferă
unicitatea diferitelor specii.
Si, de fapt, proprii nostri embrioni au o coadă, de exemplu,
si arată foarte asemănători embrionilor altor animale vertebrate,
dacă mergem, stiti, într-adevăr, foarte timpuriu în evolutia noastră.
Dacă vă întoarceti suficient de mult în timp, oamenii si reptilele
împart un strămos comun.
Dacă vă întoarceti cam cu 300 de milioane de ani în trecut, găsiti
acest grup în plină dezvoltare, în care o linie se îndrepta spre
ceea ce sunt acum reptilele si păsările, si cealaltă linie ce se îndrepta
către o întreagă suită de animale, incluzându-le pe predecesoarele
celor ce au devenit mamifere.
Si aceasta a avut loc... această despărtire
a început cam cu 250 de milioane de ani în urmă.
Timp de foarte multi ani, ne-am educat crezând că
reptilele erau cele mai apropiate rude ale dinozaurilor,
si asta... acum stim că este putin mai diferit.
De fapt, dacă vă uitati la Tyrannosaurus, în esentă,
este predecesorul păsărilor actuale.
Astfel, ne întoarcem în timp, si privim la cum a schimbat evolutia
aspectul animalelor de-a lungul anilor,
si unele dintre mamifere arătau foarte asemănător reptilelor.
Ele arătau ca mici sopârle acoperite cu o crustă, de fapt.
Deci, da, vreau să spun, dacă...
Stiti, privind la evolutia vietii pe planetă,
da, suntem cu totii... suntem cu totii înruditi.
Pe lângă oamenii născuti cu cozi, există alte conditii
genetice care pot sugera o legătură cu trecutul nostru reptilian.
Oamenii cu boala ihtiozei au o piele uscată, solzoasă.
Si oamenii cu bolile numite sindactilia si
ectrodactilia au degete îmbinate si gheare în loc de mâini.
Există până si o legendă biblică în care oamenii care au trăit până
la patriarhul Noe aveau degete membranate.
Legenda spune că până în vremea lui Noe,
toate fiintele umane se năsteau
cu degete membranate, aproape de natură reptiliană.
Si că Noe a fost primul care s-a născut fără acestea.
Si că astfel era un semn si un simbol ale lucrurilor ce urmau să vină.
Puteau exista, când caracteristicile
reptiliene erau predominante la oameni?
Există traditii în numeroase culturi că descendenta reptiliană
era asociată cu regalitatea.
Conform legendei, Alexandru cel Mare a fost prăsit de un dragon.
Legendele japoneze afirmă că fondatorul dinastiei imperiale
Jimmu a fost strănepotul unui zeu-dragon.
Si în China, anticii împărati
erau descrisi ca având o aparitie de dragon.
Este posibil ca acesti conducători antici să fi avut
o legătură mai directă cu strămosii reptilieni?
Concluzia despre descendenta regală este una în care
ei cred că ereditatea unor anumiti indivizi purta
aspectul unei semnături unice a sângelui,
ce era depozitată în ei de anticele fiinte reptiliano-umane.
Deci, să punem această întrebare, de ce de-a lungul
istoriei umane cunoscute existau
anumite familii si descendente, care au pretins
că sunt superioare restului umanitătii,
atât de superioare că aveau dreptul să domnească peste ea.
De ce pretind, sau au pretins împăratii
chinezi dreptul de a domni, din cauza
asa-ziselor lor descendente din zeii-serpi?
De ce regii din Media,
acum Iran, de ce erau numiti ei
Dinastia Dragonului din Media?
De ce în mod constant această temă
se derulează prin toată istoria?
Pot fi adevărate povestirile despre domnitorii cu descendentă reptiliană?
Si dacă da, este posibil ca toti oamenii să aibă o legătură
genetică la strămosii reptilieni?
Unii cred că mai multe dovezi pot fi găsite în creierele noastre.
Ianuarie, 1977.
Prestigiosul om de stiintă Carl Sagan îsi lansează
cartea câstigătoare a premiului Pulitzer... Dragonii din Eden.
Speculatii despre evolutia inteligentei umane.
Cartea dezbate teoria răspândită
de neurosavantul Paul MacLean, care conectează părti
ale creierului din perioade diferite ale istoriei.
Paul MacLean sugerează că prozencefalul (creier anterior)
însusi putea fi, de fapt, subdivizat în trei părti diferite.
Una pe care el o numea complexul reptilian, alta
pe care o numea complexul paleomamifer, sau pe care mai târziu
a denumit-o sistemul limbic si a treia, numită complexul neomamifer.
A fost semnificativ, pentru că el a legat aceste trei aspecte
diferite ale prozencefalului la istoria evolutivă, la dezvoltare.
Astfel, el a sugerat că creierele mai primitive reptiliene erau
cea mai veche parte a creierului si
reprezenta reminescenta evolutiei noastre din reptile.
Astfel, complexul reptilian, sau ganglionul bazal,
MacLean îl asocia cu unele comportamente mai
agresive, sau de apărare a teritoriului, unele dintre aceste lucruri
pe care le asociem de obicei cu multe specii reptiliene.
Dacă un om ar fi avut doar partea reptiliană de creier,
ar fi actionat fundamental doar din instinct.
Dacă ar fi dorit hrană, pur si simplu ar fi luat-o.
Dacă ar fi dorit sex, pur si simplu ar fi violat persoana.
Nu ar fi existat deloc o gândire decizională ratională.
Carl Sagan a sugerat că, într-adevăr, trebuie să ne concentrăm
pe encefalul reptilian, pentru că de aici provin aceste impulsuri
primitive de agresiune si apărare a arealului, în special într-o eră
plină de războaie si conflicte.
Si când guvernele apelează la teama noastră si
aspectele nostre primitive, asta ne motivează.
Este însă posibil ca aspectul creierului nostru
reptilian, împreună cu rarele anomalii
umane, ca oameni născuti cu cozi, piele solzoasă si degete
lipite, pot fi rezultatul a altceva decât
evolutia noastră din reptile preistorice?
Pot constitui dovada că asa-numitii Reptilieni nu numai
că există, dar că putem până să si împărtim o constructie similară genetică?
Teoreticienii astronautilor antici cred că răspunsul se poate afla
în anticele texte religioase, ce descriu umanoizi ca entităti
cu caracteristici reptiliene.
Nag Hammadi, Egipt.
Decembrie, 1945.
Un fermier arab descoperă un borcan capsulat ceramic,
continând 13 cărti de papirus legate în piele.
Aceste cărti, cunoscute acum drept codicele Nag Hammadi,
au fost scrise de primii crestini,
cunoscuti ca gnostici, în primele secole, d.Hr.
Aceste texte misterioase contin învătăturile lui Toma si Filip,
ca si alte învătături anterioare, necunoscute si secrete.
Sunt amestecate poeme printre scrierile religioase, instructiuni
pentru practica mistică si o descriere a originii Universului.
Ele au emanat o mare cantitate de cunostinte în timpuriile aparitii
religioase, texte biblice si istorie biblică.
Si în ele a fost mentionată o rasă de creaturi foarte
misterioasă, ce a devenit cunoscută drept Arhonii.
Nu stim cu adevărat unde se aflau Arhonii, sau măcar ce erau.
Interesant este că există, de fapt, o zugrăvire, sau
o descriere a Arhonilor, ce arată în mod irevocabil reptilieni.
Astfel, aceasta a dat nastere ideii că probabil
Reptilienii si Arhonii erau unii si aceiasi.
Ei sunt foarte robotici, precum masinile,
de aceea foarte predictibili.
Si aceasta vă dă masinăria naturală a atâtor
animale reptiliene, ceea ce găsiti în societatea umană,
există o corelare între cele două si de aceea aspectul reptilian
este atât de comun, o expresie a acestei masinării,
neemotională, cu o mentalitate de computer.
Luând în considerare faptul că despre aspectul
reptilian al creierelor noastre se crede că e responsabil
pentru comportamentul nostru cel mai agresiv si reflexiv, este posibil ca,
într-adevăr, povestirile despre Arhoni să descrie fiinte reptiliano-humanoide?
Ar putea propriile noastre trăsături, asa-zis reptiliene, să fie, într-adevăr,
produsul ingineriei extraterestre?
Oamenii se concentrează pe povestea Grădinii Edenului
din Biblie, ca si când ar fi singulară.
Priviti pretutindeni în lume,
veti găsi povestiri similare pe teme similare.
Pare că se vorbeste despre când au fost creati oamenii.
Adam si Eva.
As sugera cu tărie,
din cercetările mele, că, de fapt, nu se vorbeste despre asta deloc.
Este vorba despre punctul în care s-a intervenit
în genetica umană si s-a manipulat genetic.
Si astfel oamenii au devenit, în acel moment, ei însisi, niste hibrizi.
Care a avut o mare infuzie,
as sugera eu, a ceea ce as numi genetica Arhonilor nostri.
În mod simbolic, sarpele din Grădina Edenului.
Unul care aduce argumentul că fiinta care
s-a apropiat de Eva în Grădina Edenului putea fi un Reptilian.
Si unul care sugerează că întreaga idee a Grădinii Edenului
să nu fie altceva decât un gen de laborator.
Un laborator ce era condus de extraterestri, în care,
în ultimă instantă, am fost creati.
Acum, asta sună absolut nebunesc si sunt constient de cum sună.
Dar, dacă priviti povestea în ansamblu, alături de toate celelalte
relatări asemănătoare, dacă aveti aceeasi mentalitate,
aveti posibilitatea să ajungeti la aceeasi concluzie.
Sunt, într-adevăr, fiintele umane produsul manipulării
genetice de vizitatori extraterestri?
În care strămosii nostri aveau unele aspecte de hibrid reptiliano-umane?
Multi teoreticieni ai astronautilor antici spun DA si cred că
reptilienii humanoizi nu numai că au existat pe planeta nostră cu zeci
de mii de ani în urmă, dar că ei încă trăiesc bine-mersi,
si trăiesc printre noi si astăzi.
Eugene, Oregon. 1982.
Wes Penre s-a trezit în dormitorul lui, simtindu-se paralizat si rece ca gheata.
A văzut ceea ce a descris ca pe o creatură oribilă în
încăpere, verde, fără păr, foarte musculos si cu ochi rosii strălucitori.
Wes a rămas îngrozit până ce creatura a dispărut din încăperea lui.
La începutul anilor 1980, am remarcat că existau
relatări venind de la indivizi care pretindeau
că au luat contact, nu cu micile fiinte gri,
sau cu blonzii nordici din anii '50.
Acestia erau total diferiti.
Acestia erau fiinte reptiliano-humanoide.
Cu alte cuvinte, fiinte humanoide
ce aveau o fiziologie reptiliană în aspectul lor exterior.
Si ei au început să se arate în chip de năluci în unele
dintre cele mai serioase cazuri pe care le-am investigat.
Detin situatia unui număr de cazuri în care oamenii
s-au trezit în miezul noptii cu un gen de răceală în pat,
incapabili să se miste, si au văzut aceste
creaturi reptiliene, înalte de 2 - 2,5 metri, stând deasupra lor.
Si fiecare persoană a făcut o astfel de relatare în conditiile
unui sentiment total de teamă si oroare.
Acum, cred, puteti aduce argumentul că persoanele erau atât de
îngrozite, deoarece credeau că Reptilienii erau dusmănosi.
Ăsta-i un unghi interesant de luat în considerare.
Poate pentru că ei par fiorosi, intimidează,
ceea ce nu e neapărat necesar să si fie.
Poate că nu sunt.
Pot recentele relatări de întâlniri ale oamenilor
cu stranii creaturi ca reptilele,
într-adevăr, să reprezinte dovada că strămosii reptilieni încă există?
Dacă da, care este obiectivul lor?
Planul Reptilienilor este foarte simplu.
Ei caută să deturneze viata pe Terra încă de acum mii de ani
si să se infiltreze în societatea umană,
să o modifice după imaginea lor, să centralizeze puterea în mâinile
celor care le reprezintă interesele, până în momentul în care
vor dicta dintr-un punct central.
Trebuie să vă întrebati ce rol joacă Reptilienii
pe această planetă si dacă
există vreo luptă între variate rase extraterestre,
si că Reptilienii au fost fortati să trăiască în subteran
departe de civilizatia noastră, de alti extraterestri care,
într-un fel, au câstigat bătălia pentru planeta Terra.
Pentru că Reptilienii par ostili si arată ostili, asta nu înseamnă că
există un plan de la îndepărtarea noastră până la distrugerea noastră.
Nu stiu.
Putem privi la asta din perspectiva că am fi ca vitele.
Reptilienii nu doresc să ne distrugă, pentru că
într-o anumită măsură, le suntem utili,
în acelasi fel cum o vacă este utilă unui fermier.
Personal, nu cred în planul Reptilian.
Nu suntem sclavi.
Suntem independenti.
Putem să facem orice mama dracului vrem.
Este foarte usor pentru fiintele umane
să zică, "Oh, priveste, motivul pentru care
suntem în situatia asta pe planeta Terra este pentru că suntem
o specie de sclavi, le suntem îndatorati."
As vrea să spun că lucrul care în final va uni oamenii si reptoizii
este, într-adevăr, faptul că noi toti descindem dintr-o
mostenire comună.
Si chiar dacă gândim că arătăm diferit acum, dacă ne împărtim
planeta si avem înfătisări fizice diferite, chiar nu contează.
Cred că ar fi ceva măret să reinventăm umanitatea
prin cunostinta noastră cu alte specii extraterestre.
Astfel, există avantajul de a fi pregătiti de contact cu aceste entităti.
Există cu adevărat creaturi humanoide, plesuve, cunoscute ca Reptilieni?
Si, dacă da, sunt ei o specie creată de extraterestri?
Una care nutreste un plan sinistru pentru umanitate?
Sau ei însisi se vor dezvălui în a fi
fratii nostri genetici si vor initia un viitor în care
Reptilienii si oamenii, în final, vor deveni una?
Traducerea, adaptarea si sincro ~ Pterodactyluss20 ~
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania