A fost numită cheia Universului...
Doar ce am descoperit ceva care
ne bulversează complet.
... o cale de acces spre noi tehnologii...
Intrăm într-un vast teritoriu necunoscut.
Cine stie ce vom găsi?
... si posibil cea mai importantă realizare
stiintifică a tuturor timpurilor.
Începem să deschidem noi orizonturi ale întelegerii
noastre despre realitate.
Poate dezvălui, într-adevăr, asa-numita particulă a lui Dumnezeu
adevărul despre originile noastre?
Puteau fi lăsate indicii ale importantei sale aici
pe Terra cu mii de ani în urmă de fiinte extraterestre?
O putem utiliza pentru a ne întelege locul
în Univers si chiar pentru teleportare si călătorii
prin timp si spatiu.
Milioane de oameni, pretutindeni în lume, cred că am fost
vizitati în trecut de fiinte extraterestre.
Si dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extraterestrii antici la modelarea istoriei noastre?
Si dacă da, poate exista
dovada în descoperirea particulei lui Dumnezeu?
Traducerea si adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
Tanks to A&E TELEVISION NETWORKS
PARTICULA LUI DUMNEZEU Sezonul 8, episodul 7
LA ÎNCEPUT...
... DUMNEZEU A ZIS...
SĂ FIE LUMINĂ...
Fiecare religie caută să răspundă la aceeasi
întrebare: "De unde provenim?"
Filozofi, întelepti si preoti au cugetat la originile noastre încă
din zorii omenirii, în timp ce stiinta a căutat dovezi
ce ar putea într-o zi să ne ofere răspunsul.
Atât religia, cât si stiinta, abordează ideea
aparitiei noastre cu un set de legi.
Stiinta are metode stiintifice.
Religia aduce la aceeasi întrebare propriul set
de reguli, o presupunere că există un Dumnezeu sau zei.
Religia ne oferă o anumită perspectivă a realitătii.
Iar stiinta ne oferă o altă perspectivă a realitătii.
Si da, există puncte
în care aceste două viziuni asupra lumii sunt compatibile.
Stiintă si religie, în cele mai importante puncte ale lor,
caută adevărul, asa cum o face filozofia.
În special în puncte ca momentul Big Bang-ului,
momentul creatiei, geneza.
Aceste curente de gândire converg.
Ca efect, stiinta, religia
si filozofia, toate sunt în căutarea aceluiasi lucru.
Îmi aminteste de întrebarea lui Einstein: "La ce se gândea
Dumnezeu când a creat Universul?"
Dacă atât stiinta, cât si religia, caută
răspunsuri la aceeasi întrebare,
atunci de ce, atât de des, suntem în dezacord?
Este necesar ca unul să-l contrazică pe celălalt?
Stiinta nu spune nimic despre existenta lui Dumnezeu.
Si din această cauză, încă există o deschidere pentru Dumnezeu.
Corect?
Încă există o posibilitate ca Dumnezeu să stea în spate la toate acestea,
ca Dumnezeu să fie responsabil pentru Big Bang.
În lumea antică, filozofii erau oameni de stiintă.
Nu exista o distinctie clară
între cercetarea detaliată si speculatiile teologice.
Toti gânditorii seriosi încercau să-si dea seama de natura realitătii.
Acum noi considerăm că acestea sunt preocupări diferite.
Dacă dorim cu adevărat să ridicăm o punte peste abisul dintre religie si stiintă,
trebuie să recunoastem că e necesar ca religia să devină mai stiintifică.
Si stiinta ar beneficia, devenind un pic mai
religioasă, nu în sensul mitologic,
ci privind în urmă la religii,
si "ceea ce ei interpretează ca mit" si spun, dacă există vreo
legitimitate sau realitate în asta, ce anume este?
Să exploreze.
Să descopere.
Să afle care este adevărul.
Asa cum tehnologia noastră avansează cu o rapidă rată
crescătoare, ne apropiem noi de descoperirea adevăratelor noastre origini?
Si aflarea faptului dacă suntem sau nu, într-adevăr, singuri în Univers?
Unii cred că o recentă realizare stiintifică poate dovedi că este
un pas gigantic înainte, în căutarea noastră pentru adevăr.
Geneva, Elvetia.
Aici, îngropat la peste 90 de metri în pământ si având
o remarcabilă întindere de 27 km, se află cel mai mare si mai complex
agregat creat vreodată: Marele Accelerator de Hadroni, sau LHC.
Ciocnind mici protoni la viteze de aproape o mie de milioane
de kilometri pe oră, LHC-ul creează o energie atât de intensă, că unii
oameni se tem că ar putea, de fapt, să creeze o gaură neagră
si să înghită întreaga Terra.
Marele Accelerator de Hadroni este un adevărat triumf
al civilizatiei umane.
Este, de departe, cel mai complicat si mai puternic aparat pe care
l-au construit vreodată fiintele umane.
Propriu-zis, împingi doi protoni unul spre celălalt
si îi faci să se ciocnească cu o enormă eliberare de energie,
recreând într-un volum mult mai mic fenomenul asemănător Big
Bang-ului în chiar prima fază.
Oarecum, este ca si cum ne-am întoarce în timp, spre
Big Bang, sau începutul Universului, ajungând în
puncte ale istoriei Universului în care energiile erau atât de mari.
Pe 4 iulie, 2012,
mii de oameni au împânzit sala de conferinte la Organizatia
Europeană de Cercetări Nucleare, sau CERN, ca să asculte
anuntul despre prima mare descoperire a LHC-ului.
Prezentând evenimentul în direct peste tot în lume, oamenii de stiintă
au dezvăluit o descoperire ce putea rezolva decenii de vechi mistere
despre natura Universului.
Atmosfera în sală era... era incredibilă.
Nu se compara cu un simpozion sau seminar normal de fizică.
A fost cu adevărat ceva de o magnitudine complet diferită
când s-a început prezentarea, aceasta este complet
extraordinar, despre ce-a fost.
Ca un nespecialist, as vrea să spun acum... cred că am reusit.
Ceea ce au descoperit oamenii de stiintă de la CERN era
o foarte mică particulă de materie, pe care unii au numit-o "particula lui Dumnezeu".
Oamenii de stiintă din toată lumea au sărbătorit
descoperirea particulei lui Dumnezeu, ca pe o piatră de hotar în cunoastera umană
si credinta că deschide noi orizonturi
de întelegere a realitătii.
Ce este însă asa-numita "particulă a lui Dumnezeu"?
Si ce ne spune nouă despre Univers?
Cunoscut în comunitatea stiintifică drept bosonul Higgs,
particula a fost anticipată prima oară de fizicianul Peter Higgs, în 1964.
Această descoperire confirmă existenta unei forte invizibile
pretutindeni în Univers, cunoscută drept câmpul Higgs.
Oamenii de stiintă cred că în momentul în care particulele interactionează cu
acest câmp, ele câstigă masă, lucru care
le încetinesc si le permit
să formeze materie ca planetele si stelele.
O imagine care este adesea
folosită sunt mingile de ping-pong deplasându-se
prin nisip sau zahăr.
Uneori ele se afundă cu adevărat în adânc.
Uneori se află pe crestele nisipului.
Dacă esti în vârf, te rotesti foarte repede.
Dacă esti în adânc, te misti încet.
Si acea interactiune cu celelalte particule Higgs este ceea ce
le oferă altor particule masă.
Într-adevăr, nu le poti supraestima
importanta la final spunând, există o particulă Higgs si
cu adevărat ne aflăm pe calea corectă.
Există o mare emotie în comunitatea
stiintifică datorită câmpului Higgs, ce străbate tot spatiul-timp.
Este posibil, la modul teoretic,
ca efectiv să deconecteze
masa particulelor si să atingă
foarte usor aproape viteza luminii.
Aceasta ar da posibilitatea explorării umane
nu numai planetelor, dar si stelelor.
Dacă este prin stiintă, religie, filozofie
sau teoria astronautilor antici, concret
cu totii suntem în căutarea răspunsurilor la aceleasi întrebări.
Cine suntem noi?
De unde provenim?
Si ultima, încotro ne îndreptăm?
Si astfel, sărbătorim o descoperire
ca a bosonului Higgs, sau "particula lui Dumnezeu", pentru că ne aduce
atât de aproape de a răspunde la întrebările care
au fascinat omenirea de mii de ani.
Oamenii de stiintă cred că descoperirea acestei mici
particule poate reprezenta un mare pas
în întelegerea Universului.
Unii chiar au afirmat că
poate deschide usa tehnologiei antigravitatiei, călătoriei
la viteza luminii si crearea găurilor de vierme.
Oricum, teoreticienii astronautilor antici sugerează că particula
lui Dumnezeu nu este o nouă descoperire, ci mai degrabă o redescoperire.
Chandigarh, India.
Acest oras prosper, aflat la poalele
falnicilor munti Himalaya, este capitala statului indian Punjab.
În această regiune din nord-vestul Indiei, savantii
cred că o serie de texte religioase, numite Vede, au fost
adunate din povestirile orale, ce au supravietuit secolelor.
Vedele, conform însăsi traditiei indiene, au fost puse
împreună într-o formă finală, cam cu 5.000 de ani în urmă.
Dar aceste imnuri religioase
circulă în arealul indian de foarte mult timp.
Stim că nicio singură literă din cele patru Vede nu sunt
schimbate, fată de alte scripturi din lume.
Astfel, exista o credintă că textele Vedelor nu ar fi fost
modificate pentru că ele reprezintă întregul cosmos.
În stiinta hindusă, Vedele nu au o origine pământeană.
Ele provin din surse misterioase.
Si ele sunt dinaintea timpului.
Sunt dinaintea istoriei
umane si s-a spus că sunt până si dinaintea zeilor.
Figuri importante din stiinta modernă erau studenti pasionati ai Vedelor.
Bohr si Schrodinger citeau neobosit.
Oppenheimer putea citi în sanscrită.
Se stia că până si Einstein si Tesla le citiseră.
Au avut o influentă profundă asupra gândirii moderne.
În interiorul acestor tomuri antice există primele
povestiri ale creatiei din Hinduism.
Într-un text vedic numit Rig Veda, se spune că creatia
a început brusc si exploziv dintr-un
punct infinitesimal de energie pură.
Este descris acest straniu ou cosmic, ce a pornit
de la un singur punct concentrat.
Si totul s-a dilatat
de la acest singur punct concentrat ca să formeze Universul.
Acum, dacă priviti dintr-o perspectivă modernă, aceasta
reflectă într-adevăr moderna teorie stiintifică a Big Bang-ului,
în care Universul a început ca un punct singular si s-a dilatat, ca să formeze
Universul asa cum îl cunoastem astăzi.
Pentru mine, asemănările sunt uluitoare.
Nu este ideea că doar a bubuit ca toată lumea să vadă.
Era un concept pe care oamenii
nostri de stiintă nu l-au luat în seamă până în secolul XX.
Si, cu toate acestea, era deja acolo,
în aceste texte, care au cel putin
3.000 de ani vechime, dacă nu mult mai vechi.
Ceea ce este remarcabil în Vede e că ei erau
capabili să ajungă la o întelepciune, care este foarte
similară întelepciunii pe care stiinta modernă o câstigă
prin intuitia marilor nostri oameni de stiintă contemporani.
Este într-adevăr posibil ca povestirea creatiei
hinduse din Rig Veda să reprezinte dovada că oamenii ce trăiau
cu mii de ani în urmă puteau cunoaste precisul
proces stiintific implicat în crearea Universului?
Un proces pe care savantii contemporani doar ce au început să-l înteleagă?
Teoreticienii astronautilor antici spun DA si cred că următoarea
dovadă poate fi găsită într-o altă
povestire timpurie a creatiei, Cartea Genezei din Biblia ebraică.
Una dintre primele propozitii din Geneză: "Să fie lumină."
Si aceasta este asemănătoare momentului Big Bang-ului.
Întregul Univers a început efectiv ca lumină, ca energie.
Discutăm despre momente ale existentei pe care oamenii le-ar fi
simtit doar ca pe o mare fulgerare de lumină.
Si într-un sens, povestea
Genezei din Biblie si stiinta converg.
Avem în acest verset descrierea chiar
a primei lumini, lumină din care au apărut toate lucrurile, lumină
care a condus, în final, la materie,
la lucruri cu substantă, la însusi Universul.
În actuala teorie stiintifică,
în fractiuni de secundă după Big Bang, câmpul Higgs
a transformat particulele de lumină în masă,
materia în însăsi creatie.
Avem paralele foarte puternice cu scripturile.
Prima, lumină si apoi materie.
Descrieri similare ale Universului,
pornind dintr-un singur punct de lumină, pot fi găsite în culturile
din toată lumea antică,
din Egipt până în China si Sud-vestul american.
În naratiunea egipteană a creatiei, primul zeu a fost Atum.
El a apărut din întuneric pentru a crea civilizatia egipteană.
La sumerieni, egipteni, scandinavi, ceva a apărut din întuneric.
Ordinea a apărut din haos.
Unde nu exista formă, forma a apărut.
Există ceva în aceste povestiri ce este dincolo de oricare
dintre ele, ce pare să se refere la o realitate măreată.
Cum însă cele mai sacre texte ale lumii
antice descriu toată creatia
aproape în acelasi fel ca actuala teorie stiintifică?
De unde au luat strămosii nostri această clară întelegere
avansată despre originile Universului?
Teoreticienii astronautilor antici cred că răspunsurile se pot afla în
povestirile omului care a compilat textele vedice în
formă scrisă, un întelept misterios, pe nume Veda Vyasa.
În mitologia hindusă, se crede că Vyasa
este reîncarnarea zeului Vishnu, si că Vishnu
anume a luat o înfătisare
umană, ca să fie capabil să scrie aceste texte esentiale.
Despre acest întelept, Vyasa, autorul Vedelor,
s-a spus că este nemuritor.
Si, în ultimă instantă, unul dintre însisi zeii.
Unii au sugerat că Vyasa a venit
pe Terra pentru a înregistra si a împărtăsi această cunoastere vedică omenirii.
Acum, este posibil ca el să fie de fapt
un extraterestru ce a venit aici cu misiunea clară de a aduce
cunoastere omenirii si îndrumarea ei
în întelegerea stiintei si a fizicii?
Putea fi Veda Vyasa, într-adevăr, un extraterestru?
Să fi educat el omenirea cu lucrările
Universului, cu mii de ani
înainte ca Marele Accelerator de Hadroni să fie construit?
Dacă da, de ce?
Teoreticienii astronautilor antici cred că următoarea dovadă poate fi
găsită în povestirile unui om de stiintă grec,
cu 2.500 de ani înaintea timpului său.
Linia de coastă tracă, Grecia.
La capătul nordic al
mării Egee se află ruinele unei capitale antice.
Cu 2.500 de ani în urmă, Abdera era un port înfloritor si un centru al negotului.
Era o prosperă axă a comertului
între imperii si căminul
unuia dintre cei mai mari gânditori din istorie: Democrit.
Democrit a fost un filozof grec, în secolul al V-lea, î.Hr.
Nu a fost doar un filozof, ci si un teoretician al stiintei.
De fapt, marile lui talente
l-au făcut să fie recunoscut drept părintele stiintei moderne.
Democrit s-a născut într-o familie bogată si a fost educat
de magi persani, preoti
învătati, despre care se spunea că detin controlul destinelor.
Se credea că a fost educat de magi,
acesti preoti ai Estului si, de asemenea, a călătorit în Egipt
si în Babilon, învătând viguroasa
întelepciune antică, ascunsă în genealogia lor.
Democrit a călătorit relativ putin,
si în călătoriile lui a învătat destul de multe, mergând spre est,
prin ceea ce numim noi anticul Orient Apropiat, studiind
cu magi, studiind cu caldeenii, ce erau cunoscuti pentru magia lor,
învătături misterioase
si magia lor, o cunoastere misterioasă.
S-a spus că prin călătoriile lui si prin interactionările lui cu
oameni a obtinut o cunoastere misterioasă, tânărul filozof
si matematician venind cu
o teorie radicală privind toată materia din Univers.
Democrit a speculat că totul, oameni, plante,
pietre si soare, au fost făcute
din acelasi material: mici particule, pe care le-a numit "atomos".
A dezvoltat o versiune timpurie a teoriei atomice.
Este o teorie timpurie despre faptul că totul în lume a fost
creat din aceste foarte, foarte mici si invizibile particule, pe care
Democrit le-a numit atomi.
Democrit a argumentat că există o constructie fundamentală.
Chiar stiind că nu-i putem vedea, aceasta a fost teoria,
teoria filozofică din Grecia antică.
Iar aceasta este cu mult înaintea stiintei.
Când Democrit vorbea despre atomi,
este uimitor cât de aproape era de ceea ce stim cu adevărat.
Ceea ce-l motiva pe el era ideea că dacă tai ceva
în bucăti, acestea vor avea în continuare aceleasi proprietăti.
Si astfel, doar făcând acest experiment de gândire, ei bine, dacă perseverez
tăind din ce în ce mai mic, în cele din urmă, voi avea
cea mai mică bucătică posibilă, si aceasta este atomul.
Si acesta este cel care conferă proprietătile.
În esentă, acesta e tabloul nostru despre materie acum, că cele mai mici elemente
sunt protonii, neutronii si electronii, care formează atomul.
Ce rostea cu claritate Democrit cu 2.500 de ani în urmă este
remarcabil de similar Modelului Standard de astăzi din fizică,
baza cercetării noastre pentru bosonul Higgs, sau particula lui Dumnezeu.
Cum putea însă Democrit
să stie despre atom si fortele care-l guvernează?
Este posibil ca Democrit să fi avut acces la informatii avansate
si poate chiar extraterestre despre tărâmul cuanticii?
Unii teoreticieni ai astronautilor antici cred că răspunsul se poate afla
într-o sugestie si mai
radicală pe care Democrit a făcut-o despre cosmos.
În scrierile lui, Democrit propune că există
multe lumi si că aceste lumi chiar sustin viata.
Acum, este posibil ca prin "alte lumi" el să se refere poate
chiar si la universuri paralele?
Cu cât înaintăm mai repede de la Democrit spre perioada
mai actuală, în care ideea universurilor paralele si-a luat, într-adevăr,
avânt, este viziunea multiuniversurilor,
în care se găsesc tot felul de universuri.
Aceasta este foarte asemănătoare cu
ideea lui Democrit de creare a tuturor universurilor posibile.
Acum însă ele se află foarte aproape unul de altul, paralele în
spatiu, asa cum sunt si în timp.
Unii cosmologi de astăzi cred că Universul nostru este
unul dintre multele, si că particula lui Dumnezeu ne poate duce
la descoperirea acestor alte universuri.
Este posibil ca Democrit să fi stiut asta cu 2.500 de ani în urmă?
Se poate ca informatiile să fi ajuns la el nu doar dintr-o lume
diferită, ci poate si dintr-un univers diferit?
Democrit a afirmat că a comunicat cu ceea ce
credea el că erau lumi paralele.
Uneori si-ar fi exersat energia mergând în locurile
cu morti si ar fi auzit ceea ce el credea că sunt voci si
informatii ce ar fi prezis viitorul.
Unele relatări despre Democrit îl descriu
ca având acces la puteri magice, cu care putea controla
vremea si să prezică dezastrele naturale.
De asemenea, după cum se spune,
comunica, după cum precizează el, cu alte lumi.
Si el descria imagini si
voci ce ajungeau la el, dându-i tot felul de informatii.
Este posibil ca preotii-magi,
preotii misterioaselor scoli
egiptene si preotii Babilonului, să-l fi învătat unele forme
de practică antică, ce permite corpului uman să devină
un instrument pentru conectarea directă
la un nivel telepatic cu fiinte extraterestre?
Cu cât smulgem mai multe secrete stiintei,
descoperim adevăruri despre trecut, ce au fost ascunse de noi mult timp.
Da, omenirea a fost dirijată de la bun început.
A înteles însă Democrit cu adevărat teoria atomică
si conceptul universurilor
multiple, cu atâta amar de vreme în urmă, în secolul al V-lea, î.Hr.?
Sau este posibil, asa cum sugerează unii teoreticieni ai astronautilor
antici, că el doar prelucra informatii ce îi erau oferite
de fiinte mult mai avansate?
Indicii despre Universul nostru,
lăsate în mod deliberat pentru noi, ca să le descoperim peste timp?
Probabil că răspunsul poate fi găsit
privind la descoperirea particulei lui Dumnezeu si
legătura ei la calendarul mayas.
Palenque, Mexic.
Aceste mărete ruine din piatră sunt
tot ce a rămas din, odată, puternicul oras mayas.
Cu falnicele lui piramide din piatră si piete împodobite, Palenque
dezvăluie adevărata sofisticare a civilizatiei mayase.
În termenii realizărilor stiintifice si artistice, mayasii erau
printre cele mai mari civilizatii antice ale lumii.
Avansul lor în matematică, inginerie, astronomie, geometrie,
era neegalat în toate Americile.
În acest antic oras mayas
cercetătorii au dezgropat unul dintre cele mai bune exemplare
ale remarcabilului calendar, ce contine nu doar zile si luni,
ci, de asemenea, acoperă ere de mii de ani.
Mayasii au fost atât de constiinciosi în înregistrarea
perioadelor de timp, încât primii savanti au numit întreaga
cultură perioada ezoterică a închinătorilor.
Ei aveau un număr de cicluri calendaristice.
Unul dintre ultimele pe care le-au realizat îl numim numărătoarea lungă.
Pentru o minte vestică, te poti
uita la el ca la contorul din masina ta.
tăcăne în timp,
si savantii au păreri diferite, dacă este un ciclu
care se va reaseza singur, sau dacă este un sistem ce poate
merge înapoi si înainte perpetuu.
Mayasii erau
obsedati de ideea ciclurilor de timp si lumi.
Ei credeau că am existat
în trei lumi anterioare si puteau prognoza sau
prezice aparitia unei noi lumi.
Acesta era scopul calendarului mayas, de a indica cu precizie
o anumită dată în timp când
o lume s-ar sfârsi si o nouă lume ar începe.
Calendarul mayas s-a oprit pe 21 decembrie, 2012.
Mii de oameni din toată
lumea au descins la siturile mayase pentru a marca evenimentul.
Unii, oricum, au văzut în această ocazie un semn de rău augur.
Predictia mayasă despre sfârsitul lumii în
decembrie 2012 a cauzat o reactie furtunoasă din partea
profetilor si oamenilor
în credinta că venea, de fapt, sfârsitul lumii.
Dar, asa cum stim acum, nimic
de această natură nu s-a întâmplat, de fapt, atunci.
Dacă nu a fost momentul sfârsitului lumii asa cum au crezut multi,
atunci, practic, ce prezice acest calendar antic?
Teoreticienii astronautilor antici
sugerează că poate fi, de fapt, o numărătoare inversă, nu pentru sfârsitul
lumii, ci pentru zorii unei noi ere în istoria umană.
Mayasii nu au spus niciodată că va fi sfârsitul lumii.
Ei au spus, în mod firesc, că ar putea fi o nouă perioadă a creatiei.
Poate, calendarul mayas a prezis un pas monumental
înainte, o tranzitie ce ne-ar conduce spre o nouă
eră de întelepciune si posibilităti stiintifice.
Ce s-a întâmplat a fost că am descoperit particula
lui Dumnezeu, bosonul Higgs.
Astfel că, probabil, calendarul mayas nu încerca să prezică
vreo catastrofă teribilă, ci această descoperire
foarte importantă a particulei lui Dumnezeu si cum o putem utiliza
în întelegerea locului nostru în Univers.
Dacă mayasii au prezis cu adevărat descoperirea
particulei lui Dumnezeu, să fi lăsat, de asemenea,
un indiciu despre unde ne va duce această cunoastere?
Unii teoreticieni ai astronautilor antici cred că răspunsul poate fi găsit
la 772 km nord, pe blocurile sculptate în andezit vulcanic masiv,
dintr-un alt sit arheologic mayas în Izapa.
Pe stela 5, există descrierea
unui arbore mitologic despre care
mayasii credeau că leagă cosmosul si Terra.
Pentru mayasi, arborele lumii lega văzutul de
nevăzut, celestul de pământesc.
Mayasii credeau că arborele
elimina un fel de sirop, sau suc, numit "itz".
Avea calitatea care permitea
portalurilor să se deschidă pentru a face legătura cu dimensiunile nevăzute.
Era cheia, dacă doriti, spre alte lumi.
Mayasii vorbeau despre acest tip de mâl cosmic,
despre care credeau că, literalmente, emana din arborele lumii.
Într-adevăr, itz-ul deschidea portaluri spre alte lumi.
Poate că ei vorbeau despre vreun gen de energie sofisticată
la care nu aveau acces direct, dar detinea întelegerea
si învătăturile, posibil primite de ei de la extraterestri.
Când m-am uitat la
simbolismul arborelui sacru, m-am gândit, si dacă acest
suc este bosonul Higgs, particula lui Dumnezeu?
Si îi aveti pe oamenii de stiintă care spun că bosonul, potential, poate conduce
la călătoria în timp si posibilitatea noastră de a crea mici găuri de vierme.
Acum, este posibil ca noi să putem utiliza
descoperirea particulei lui Dumnezeu, sau bosonul Higgs,
pentru întelegerea locului nostru în Univers si chiar de teleportare
si călătorie prin timp si spatiu?
A fost inventat calendarul mayas ca să prezică
descoperirea particulei lui Dumnezeu?
Si dacă da, poate însemna aceasta că ne apropiem de
reîntâlnirea cu fiintele extraterestre ce au vizitat Terra cu mult timp în urmă?
Unii teoreticieni ai astronautilor antici
cred că un alt indiciu poate fi găsit chiar lângă intrarea
Marelui Accelerator de Hadroni, la statuia lui Shiva.
Geneva, Elvetia.
În exteriorul centrului principal al CERN din Marele Accelerator de Hadroni
se află o statuie de 3,66 metri a lui Shiva Nataraja, sau Shiva Dansatorul,
unul dintre cei mai puternici zei din Hinduism.
Lord Shiva este unul dintre cei trei mari zei din învătătura hindusă.
El este zeul distrugerii.
Misiunea lui este să distrugă, dar în ideea de a reînnoi.
El distruge si creează.
Energia lui, dansul, este considerat lordul
dansului, un dans cosmic,
este dansul distrugerii si al recreării.
Zeul Shiva este un personaj complex.
Este foarte dificil să-l întelegi pe Shiva într-un...
într-un cuvânt, pentru că el este
zeul procreării si, de asemenea, este zeul distrugerii.
Este, de asemenea, zeul care distruge
totul, deoarece tot ce este creat trebuie să aibă un început si un sfârsit.
Conform mitologiei hinduse, Shiva este zeul care
într-o zi va distruge Universul pentru a face loc unuia nou.
Dansul cosmic al lui Shiva nu este văzut ca negativ,
chiar dacă se credea că este foarte distructiv.
Este distrugător, în ideea de a fi creat ceva nou.
Astfel, este o parte esentială a procesului vietii ca lucrurile
să fie îndepărtate, astfel că noi lucruri,
noi posibilităti, pot emana posibilităti mai bune.
Pot însă variatele atribute asociate
acestui zeu hindus să fie legate de recenta descoperire făcută
la Marele Accelerator de Hadroni, despre cum poate sfârsi brusc si
catastrofic Universul nostru?
Unul dintre efectele ciudate, după măsurarea masei
bosonului Higgs, ne duce la concluzia că bosonul Higgs,
ca primă masă de quark, ne cam situează exact la limita maximă
a conditiei de instabilitate din Univers.
Universul poate exista în câteva stări diferite.
Apă.
Poate exista ca abur, ca apă lichidă, ca gheată.
Dacă Universul îsi schimbă starea, ar putea produce bule
de spatiu-timp în dilatare cu viteza luminii, ce pot
distruge totul, toată materia
normală, tot ce există în Univers asa cum stim noi.
Unii oameni au în vedere teorii care afirmă că
apar bule în expansiune din nimic, care vor crea
noi... întregi universuri noi.
Si, într-un sens, stim că Universul trebuie să fie instabil,
deoarece a apărut din Big Bang, din capul locului.
Putea fi Shiva nu doar o zeitate mitologică,
ce reprezintă antica întelepciune hindusă despre
Univers, ci, de asemenea, putea fi o fiintă din alte lumi,
care oferea informatii strămosilor
nostri, pe care noi acum doar le redescoperim?
Poate că marele zeu Shiva, distrugătorul, încerca
de fapt să transmită în vremurile antice lucruri pe care
le învătăm astăzi despre lucruri mai mici până la particulele cele mai fine,
si întelegem că acestea sunt cum
interpretăm noi bazele vietii la nivel subatomic.
În traditia hindusă, Shiva a fost adesea portretizat ca având o piele albastră
si al treilea ochi în mijlocul fruntii.
Si dacă priviti la diferitele
descrieri ale dansului lui Shiva, vedeti că el este aproape întotdeauna
înconjurat de un gen de structură circulară în flăcări.
Vedem paralele cu tehologia, acolo unde el este înfătisat
întotdeauna în acest cerc, când îsi execută dansul cosmic.
Pare foarte asemănător cu ce vedem la Marele Accelerator,
acest urias accelerator circular de particule.
Poate că există o legătură intrinsecă
între descrierea lui Shiva într-un dispozitiv circular si modul
cum ciocnim particulele acum în acceleratorul de particule.
Acum, ce au încercat să înfătiseze aici strămosii nostri artisti?
Să se refere relatările despre
dansul lui cosmic la un gen de tehnologie neînteleasă,
foarte similară Marelui Accelerator de Hadroni?
La liturghia catolică
există un artefact ceremonial, numit chivot.
Dacă priviti la această imagine, dacă vă uitati la acest element,
e o explozie de lumină.
Foarte similară modelului
luminii lui Shiva, acest dans al creatiei.
Unii spun că această formă poate fi văzută
în Acceleratorul de Hadroni, la CERN.
Să sugereze acesta că inventarea utilajelor,
precum Marele Accelerator de Hadroni, face parte dintr-un plan?
Au făcut fiinte celeste, ce au venit
pe Terra în trecutul îndepărtat,
dezvăluiri primilor oameni despre originea existentei?
Teoreticienii astronautilor antici cred că răspunsul poate fi găsit
nu în ce a descoperit CERN deja,
ci în descoperirile care vor veni în continuare.
Centrul CERN, Geneva, Elvetia.
Marele Accelerator de Hadroni a fost salutat ca un succes monumental,
când a ajutat la descoperirea bosonului Higgs,
sau particulei lui Dumnezeu, în 2012.
Dar acesta era doar începutul.
De atunci, cercetătorii s-au angajat într-un proiect pe mai multi ani,
de a îmbunătăti ceea ce este deja cea mai puternică masinărie de pe Terra,
adaptându-i sisteme mai mari, mai bune si mai eficiente.
Când Marele Accelerator de Hadroni va fi activat din nou în 2015,
va avea cel putin o putere dublă fată de 2012 si poate
dispune chiar si de zece ori mai multă, până la sfârsitul deceniului.
Când priviti la mărimea detectorilor
Marelui Accelerator de Hadroni, realizati, într-adevăr,
că noi dărâmăm limitele tehnologiei.
Marele Accelerator de Hadroni este ceva de sapte ori mai
puternic decât orice altceva a existat înainte.
Va fi capabil să ajungă chiar
si mai aproape de conditiile în timp,
chiar mai aproape de începutul Big Bang-ului.
Lucrarea care se desfăsoară chiar acum, pe perioada
cât LHC-ul este închis, e să pregătească
detectorii si experimentele pentru marele pas energetic.
Intrăm în culisele unei energii si mai mari, iar asta înseamnă că
explorăm si mai adânc si
ne putem învârti în jurul descoperirii a ceva
ce ne va bulversa complet.
Rasa umană este pe cale să concentreze mai multă
energie într-o mică zonă, cum nu am mai făcut-o înainte.
Astfel, suntem în căutarea unui întreg fenomen nou.
Oamenii de stiintă de la CERN speră că prin cresterea
puterii Marelui Accelerator de Hadroni nu vor fi doar
capabili să învete mai multe despre
particula lui Dumnezeu, ci, de asemenea, să dezvăluie
si alte, poate chiar mai
profunde secrete ale Universului.
Dar unii oameni de stiintă sunt de părere
că Marele Accelerator de Hadroni poate crea o gaură
neagră, ce ar înghiti Terra, declansând o masivă explozie
nucleară, sau chiar să formeze
o bulă de vacuum, care ar putea răsturna balanta întregului Univers.
Probabil că aici este putină vanitate.
Si stim cu totii ce se întâmplă
când fizicienii sunt plini de vanitate.
Dar există întotdeauna putină
teamă când împingem înainte frontierele stiintei.
Este parte din hotarul spiritului.
Trebuie să admitem că nu stim cum a început Universul.
Si cum utilizăm energii din ce în ce mai mari, nu stim
ce vom descoperi, pentru că fizica la aceste
niveluri este o stiintă experimentală, complet experimentală.
Nu avem cunoasterea si descrierea completă
a Universului, care poate duce la această anxietate si frică,
că putem crea ceva care va termina Universul.
Când privim la experimentele
conduse de CERN la Marele Accelerator de Hadroni,
omenirea vorbeste de primii mici pasi spre actuala
constructie a Universului.
Manipulăm materia la nivel subatomic.
Si literalmente stăpânim însesi fortele creatiei.
Volumul Universului pe care-l vedem si
pe care-l cunoastem, ca parte din Modelul Standard al fizicii,
reprezintă doar patru procente din masa Universului.
Intrăm într-un teritoriu vast, necunoscut.
Suntem pe cale de a fi martori la evenimente la care nicio fiintă umană
nu a fost martoră înainte si nicio fiintă umană nu a fost capabilă
să creeze înainte energie pe o scală atât de densă.
Deci este foarte captivant.
Cine stie ce vom găsi?
Prin folosirea incredibilei puteri de la Marele Accelerator de Hadroni, vom putea
recrea într-o zi Big Bang-ul pentru a forma un întreg univers nou,
dar în acelasi timp, să-l distrugem pe-al nostru?
Sau, mai degrabă, vom atinge pragul unei noi ere pentru omenire?
Dacă astronautii antici au venit pe planeta noastră cu sute de secole
în urmă, probabil că în mod deliberat au plantat semintele cunoasterii
ce, eventual, ne-ar fi putut conduce unde suntem astăzi.
Probabil că găsirea asa-numitei "particule a lui Dumnezeu" ne va oferi
într-un final răspunsuri la cele mai persistente întrebări ale umanitătii.
Cine suntem?
De unde provenim?
Si cea mai persistentă dintre toate: Suntem singuri?
Traducerea si adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania