Porţi către alte dimensiuni.
Pentru mayaşi, acestea reprezentau pasaje de trecere
spre o altă lume. Locuinţe ascunse
pentru fiinţe stranii. Ei au fost
primii locuitori ai planetei Terra.
Tezaure secrete ale cunoaşterii cosmice.
Ca şi cum aveau credinţa că deschid
poarta de comunicare cu aceste fiinţe divine.
Încă din zorii apariţiei omului, peşterile au fost sursa
unui mare mister. Puteau însă cele mai întunecate cotloane
ale planetei noastre să ascundă, într-adevăr, unele puteri misterioase?
Şi în adâncimile lor, putem găsi noi dovada
despre vizitatorii extratereştri? Într-un fel,
explorarea cavernelor lumii subterane ale planetei Terra
reprezintă ultima frontieră. Milioane de oameni,
pretutindeni în lume, cred că am fost vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extratereştrii antici la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă da, poate exista o legătură între extratereştri
şi peşterile interzise ale Terrei?
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
Tanks to A&E TELEVISION NETWORKS,
Media Access Group at WGBH
access.wgbh.org
PEŞTERI INTERZISE Sezonul 7, episodul 6
Centrul Indiei. Iulie, 2014.
În timp ce explora peşterile din regiunea Charama, ce sunt
cunoscute că deţin grafică preistorică, datând cu mai bine de
10.000 de ani în urmă,
un arheolog indian, J.R. Bhagat, face o descoperire uluitoare.
Guvernul indian şi "Times of India" aveau o poveste răsunătoare despre picturile
pe piatră găsite recent în centrul Indiei, ce par că înfăţişează
aceste fiinţe înalte, şi ele nu par a avea un nas,
sau gură, iar în apropiere se află acest disc cu trei picioare.
De fapt, "Times of India" a venit
cu ideea dacă nu cumva înfăţişările de aici nu sunt vreun gen
de extratereştri, sau cel puţin vreun tip de navă zburătoare,
pentru că reprezintă fundamentul multor lucruri din panteonul hindus de zei.
Anticele scrieri hinduse, ca Vedele şi Puranele,
conţin povestiri despre existenţa extratereştrilor
pe alte planete, şi Mahabharata, una dintre cele două
epopei sanscrite majore ale Indiei,
conţin povestiri despre zei ce vin pe Terra în maşini zburătoare.
Înseşi legendele specifice acestei regiuni vorbesc despre
misterioasa rasă de fiinţe, cunoscută ca "rohela",
care a coborât din cer şi a răpit săteni din zonă.
Poate fi recent dezgropata peşteră cu picturi o înregistrare vizuală
a extratereştrilor care, într-adevăr, au fost în vizită aici?
A existat o obsesie a anticelor
fiinţe umane să zugrăvescă lucrurile pe care le-au văzut,
şi cred că ei au făcut-o cioplind în peşteri, pentru că asta au văzut.
Ce au însă peşterile,
de le fac suporturi ideale pentru oamenii
antici ca să-şi înregistreze experienţele?
Peşterile au o semnificaţie uriaşă în mitologia
şi legendele antice, în special în legătură cu zeii.
Ele par să fie un punct de flux luminos,
un punct de frontieră, unde zeii şi oamenii se pot întâlni.
Există o întreagă lume subterană ascunsă
pe planeta Terra, pe care de abia acum începem s-o descoperim,
şi în care nu ştim ce se află. Putem descoperi tot
felul de lucruri uimitoare, şi este posibil să existe
oraşe întregi sub pământ. Întregi metropole subterane,
despre care se vorbea în legende.
Dar în timp ce anticele peşteri pictate dezvăluie
adesea genuri de animale pe care strămoşii
noştri timpurii le-au întâlnit şi mijlocele prin care le vânau,
există un surprinzător număr de descrieri de figuri şi
obiecte cu o înfăţişare stranie, ce desfide orice explicaţie convenţională.
În Australia, oamenii Wondjina
au pictat imagini în peşterile lor, care arată misterios de asemănătoare
cu aşa-numiţii Grii din răpirile extraterestre cunoscute astăzi.
Aveţi stranii petroglife în
munţii Hoggar din sudul Algeriei.
Aveţi o stranie piatră pictată, de asemenea, în sud-vestul Americii,
şi când te uiţi la ea, până şi indigenii ţi-o explică,
spunând lucruri ca, "O, da, el e un zeu marţian",
sau, "Aceştia sunt oamenii stelelor, venind din cer."
Cum explicăm noi că atât de multe culturi diferite,
de-a lungul a mii de ani şi a mii de kilometri creează
reprezentări atât de consecvente vizual?
Cele ce au fost descoperite în unele dintre
peşterile africane sunt prea asemănătoare cu ceea ce a fost
descoperit pe fiecare continent, ca să fie o totală
coincidenţă. Astfel, există această idee generală
a scânteii inspiraţiei iniţiale.
Care este că ei au fost martori oculari,
şi este posibil ca ei să fi fost martorii extratereştrilor?
Unul dintre aspectele şi mai intrigante la picturile
din peşteri, ce par să arate extratereştri, este de ce se află ei în interiorul
peşterilor? Aceasta propune într-un fel
teoria că poate aceşti extratereştri, probabil, aveau baze
permanente în subteranul planetei. Poate că omul antic i-a văzut
ieşind din unele dintre aceste peşteri şi caverne,
şi apoi au realizat că exista o legătură
între extratereştri şi peşteri.
În vremurile antice, peşterile erau locuri pentru adăpost,
dar este posibil ca strămoşii noştri,
de asemenea, să le folosească pentru a înregistra şi proteja
informaţiile despre fiinţe extraterestre,
ce au jucat un rol în existenţa noastră? Probabil că răspunsul poate fi găsit
în partea cealaltă a lumii, în sud-vestul Americii.
Marele Canion.
Această crăpătură epică, lungă de 445,8 km şi
adâncă de 1.6 km, ne expune straturi geologice
de acum milioane de ani.
Întipărite în acest peisaj dramatic se află petroglife,
ce descriu viaţa de zi cu zi,
trăită de primii locuitori ai regiunii.
Dar într-unul dintre cele mai îndepărtate
colţuri ale canionului se află o mică peşteră
plină cu grafică care i-a complicat pe experţi.
Unii fac referire la ea ca "Pupitrul Shamanului",
pentru că pare să înfăţişeze scene ale supranaturalului.
Peste tot, Marele Canion deţine situri neobişnuite
şi situri sacre, şi apoi aveţi
Pupitrul Shamanului aflat în Marele Canion,
ce pare să ne arate aceşti lungi, înalţi extratereştri,
reprezentări tipice. Ca fiinţele
cu înfăţişare stranie, găsite în peştera din Charama, India, figurile
înfăţişate în Pupitrul Shamanului sunt alungite în mod bizar şi s-a crezut,
de asemenea, că au fost realizate cu peste 10.000 de ani în urmă.
Şi la fel ca în Charama, indigenii Hopi, de asemenea,
au detaliat descrierile despre extratereştrii care au coborât pe Terra.
În sud-vest,
indienii Pueblo, exact ca Zuni şi Hopi, cred că
există o intrare către o lume subterană şi este
situată în Marele Canion. Şi există această mitologică
lume subterană, de peşteri, extratereştri şi oamenii
furnică. Hopi au acest
concept al oamenilor-furnică. Oamenii-furnică sunt foarte deşiraţi.
Au capete alungite. Şi ancestralii oameni Hopi
au realizat picturi cu aceşti oameni-furnică, ce au supravieţuit
până astăzi. Este posibil ca
piatra pictată găsită aici, şi oriunde în toată lumea, să fie
dovada că primii locuitori ai Terrei au luat legătura
cu fiinţe din alte lumi? Şi dacă da, poate avea vreo semnificaţie
faptul că multe dintre aceste petroglife
stranii au fost găsite în peşteri şi în jurul peşterilor?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA, şi sugerează că următoarea
dovadă poate fi găsită examinând practicile ce ţin
de ritualuri, care continuă să fie desfăşurate în peşteri, chiar şi astăzi.
Himalaya, nordul Indiei.
În fiecare vară,
sute de mii de pelerini hinduşi înfruntă o călătorie dificilă.
Ei traversează mulţi kilometri de teren sterp, ca să ajungă la peştera Amarnath
un loc de veneraţie, de mii de ani.
3.888 de metri deasupra nivelului mării,
în Himalaya, este cel mai venerat loc de pelerinaj sfânt pentru toţi
oamenii care îmbrăţişează credinţa hindusă.
Mor oameni, din cauza maladiei altitudinii înalte.
Alţii pur şi simplu cad de pe stâncă.
Dar oamenii încă merg acolo,
pentru că este considerat cel mai sfânt sanctuar.
Conform tradiţiilor locale, această peşteră uriaşă este locul
unde zeul Shiva a dezvăluit secretele nemuririi şi
a creării Universului pentru soţia lui Parvati.
Pentru a-l onora pe Shiva, închinătorii îşi prezintă
respectul lor unei relicve sacre aflată în interior, un falus de gheaţă,
despre care ei cred că e manifestarea fizică a puterii lui
generatoare. Dezvăluirea secretului
transcenderii cărnii, secretul spre adevărata nemurire,
face ca acel loc să aibă o extremă importanţă pentru oamenii
cu credinţă hindusă.
Pentru credincioşii hinduşi care îşi riscă vieţile şi
mădularele ca să ajungă la peştera Amarnath, această
poveste reprezintă o adevărată relatare despre o fiinţă din alte lumi, care a fost
în exact această locaţie, aici pe Terra.
De ce însă ar fi ales Lord Shiva să-şi divulge secretele divine într-o
peşteră? Pot avea peşterile, într-adevăr, proprietăţi
speciale, ce fac din ele locuri de veneraţie de-a lungul istoriei?
Interesant, peştera Amarnath
este doar una dintre sutele de peşteri
din toată lumea care au fost considerate odată sacre. Arheologii cred că
serpentina din piatră sculptată, lungă de 6 metri, din peştera Rhino din Botswana,
era centrul ritualului religios, cu mai bine de 70.000
de ani în urmă. Şi peşterile-mănăstiri pot fi
găsite în Franţa... Rusia...
Tailanda... Etiopia...
şi Ungaria, ca să enumerăm doar câteva.
Nu cred că este o coincidenţă, că locurile
de refugiu, refugiu spiritual, se găsesc în interiorul peşterilor.
Aici e locul unde cineva poate medita, cineva îşi poate auzi
vocea interioară, fără distragerea atenţiei.
Peşterile sunt subterane.
Ele sunt nevăzute. Ei bine, religia se ocupă de lucrurile
nevăzute. Intrând într-o peşteră se intră
pe un pământ sfânt.
Să fie natura misterioasă a peşterilor suficientă ca să explice de ce au fost
venerate ca locuri sacre, de diferite culturi şi religii,
pretutindeni în lume? Teoreticienii astronauţilor antici
sugerează că poate exista un motiv mai profund, ce poate fi
găsit examinând povestirile din spatele ritualurilor strămoşilor noştri.
Yucatán, Mexic, 2008. Arheologii mexicani, explorând
chiar pe latura exterioară a capitalei Merida, fac o descoperire
istorică: o lume subterană acvatică, plină de ofrande misterioase pentru
zeii mayaşi, incluzând sacrificii umane.
Ei au descoperit un sistem de 14 peşteri,
şi în ele erau temple de piatră, şi toate erau legate între ele.
Şi au crezut că ceea ce au descoperit era
cealaltă lume mayaşă, cunoscută drept Xibalba.
Parte a acestei opere este sub apă.
Scufundătorii ar fi trebuit să-şi ţină respiraţia, să coboare şi
să sculpteze sub apă, ca să facă această lucrare posibilă.
Ei erau foarte evlavioşi, în mod sigur.
În centrul severei societăţi mayaşe
ritualice exista credinţa în ideea lor de reuniune
cu zeii în viaţa următoare, moartea asigurându-le drumul în
călătoria întunecată şi primejdioasă. În mitologia
mayaşilor, avem aceste referiri incredibile
la Xibalba, ce înseamnă "lumea cealaltă" (infernul).
Şi putem citi despre asta în Popol Vuh, care este cartea
preoţilor Jaguar. Unii istorici
cred că peşterile descoperite în 2008 sunt cu adevărat
acele peşteri ce reprezintă pentru mayaşi calea de trecere
spre Xibalba, lumea cealaltă. Însă teoreticienii astronauţilor antici
aduc ideea că Xibalba are o legătură mai mult cosmică.
Una dintre cele mai faimoase spărgătoare de coduri, numele ei
era dr. Linda Schele. Ea s-a ocupat de limbajul mayaş
toată viaţa. Ea este, de fapt, unul dintre
cercetătorii care au sugerat că există un alt înţeles pentru
Xibalba, şi acesta este "Calea Lactee".
Pentru mayaşi, care erau astronomi foarte buni,
aceasta a reprezentat calea de trecere spre o altă lume, Xibalba,
miezul Căii Lactee. Astfel, când ei se refereau
la lumea cealaltă, de fapt ei se refereau la cerul de deasupra.
Aceasta sugerează că peştera poate fi un portal,
prin care extratereştrii, de fapt, sunt capabili să vină şi să plece
liber din planul lor de existenţă în al nostru.
Este posibil ca povestirile mayaşe despre Xibalba
să nu descrie o cale de trecere spre viaţa de după, ci un portal
spre o altă parte a Universului? Teoreticienii astronauţilor antici
sugerează că peşterile au devenit locuri de ritual pentru că
ei au o legătură directă cu extratereştrii, şi afirmă că
următoarea dovadă poate fi găsită examinând misterioasele peşteri Sky din Nepal.
Insula Shikoku, Japonia.
Secolul al VIII-lea, d.Hr.
Un tânăr călugăr, pe nume Saeki Mao, aflat departe în munţi, în timpul
antrenamentului spiritual, decide să intre într-o mică peşteră,
numită Mikurodo, şi să mediteze. În timp ce era înăuntru, el a avut
o întâlnire care i-ar fi adus mai târziu
iluminarea, şi a ieşit din peşteră drept Kukai, un înalt preot,
ce ar fi devenit una dintre cele mai importante figuri
istorice ale Japoniei. Mulţi budişti
au relatat trăirile iluminării în peşteri.
Şi una dintre cele mai faimoase povestiri îl include pe călugărul Kukai.
El este singurul care a adus budismul ezoteric, "Shingon
Buddhism", din Japonia până în China, şi conform
autobiografiei sale, el medita într-o peşteră la Cape Muroto.
Şi îşi fixa ochii pe steaua dimineţii.
Steaua dimineţii zbura în direcţia lui, îi intra în gură şi
în faţa lui vedea imaginea lui Bodhisattva Akasagarbha.
Şi Akasagarbha, în japoneză, este cunoscut ca Kokuzo Bosatsu.
Astfel, avem această fiinţă spirituală, înconjurată de lumină...
Probabil că el chiar a utilizat lumina ca să călătorească aici.
După această întâlnire, Kukai a dobândit brusc
o mare înţelepciune, incluzând abilitatea de a cuprinde 85.000
de texte budiste. Ce s-a întâmplat însă în interiorul
peşterii Mikurodo, ce i-a permis lui Kukai să intre în această stare de iluminare?
Kokuzo a apărut în faţa lui Kukai, în peşteră,
când el era în transă şi, în esenţă, l-a anunţat
că el este un conductor al Universului. Şi este canalizat prin
trupul său şi el vă poate spune orice despre aştri,
despre planete. Este aproape ca şi cum ar fi intrat
într-o bază de date. Unii chiar au observat
că peştera este similară unui uter.
Astfel, o fiinţă umană intră ca un muritor obişnuit.
Ei sunt pustnici şi contemplativi în interiorul
peşterii. Şi când ies din peşteră,
nu mai sunt muritori normali, ci sunt mai asemănători
unui sfânt. Sau chiar lui Buddha.
Poate însă iluminarea găsită în înteriorul peşterilor
să vină dintr-o sursă extraterestră din interiorul
pământului? Unii teoreticieni ai astronauţilor antici
spun DA şi sugerează că dovada acesteia poate fi găsită
în legendara nirvana, cunoscută ca Shambhala şi peşterile Sky
Mustang din Nepal. Unii spun că Shambhala
este un oraş mitic, care este localizat undeva
în munţii din Himalaya. Se presupune că locuitorii lui
sunt fiinţe pe deplin iluminţi, ce au acces la o uriaşă
tehnologie, care vine din însăşi iluminarea.
Budismul vede întotdeauna peşterile, mai mult sau mai puţin,
ca pe punţi spre stările de transă.
Spre alte civilizaţii ce pot exista în interiorul Terrei.
"The Sky Caves in Mustang" sunt interesante pentru că
sunt sute, sau pentru că sunt artificiale, săpate în
faţadele stâncilor. Şi sunt accesibile doar cu aceste
uriaşe bare verticale. Şi în interiorul acestor caverne, avem,
uriaşe statui ale lui Buddha, "bodhisattvas".
Şi budiştii nu sunt singuri în această credinţă.
De asemenea, hinduşii venerează peşterile, ca locuri unde călugării pot merge
ca să găsească înţelepciunea. Sadhu este un om
sfânt indian care, în esenţă, îndeamnă spre o viaţă de privaţiuni,
un exil auto-impus în peşteri, astfel ca ei să poată intra în aceste
stări de transă. Categoric, ei cred că
peşterile reprezintă un conductor de comunicare
cu entităţi non-umane.
Ca şi cum ei deschid o uşă spre o conştiinţă spirituală,
în care ei sunt capabili să comunice cu aceste fiinţe
divine şi în mod promiţător devin ei înşişi divini.
De asemenea, alte figuri importante de-a lungul istoriei
îşi atribuie vieţile, stările divine, misterioaselor
întâlniri ce s-au petrecut în peşteri.
În viaţa de mare artist şi
inventator, Leonardo da Vinci a avut unele trăiri
neobişnuite, dar importante, la intrarea într-o peşteră.
Exact după asta, el a dispărut timp de doi ani.
Şi chiar după asta, el a avut acest suflu creativ,
care a fost uluitor. În artă şi în ştiinţă,
el a inventat primul vehicul auto-propulsat şi
a imaginat maşina zburătoare.
Joseph Smith a scris că un înger a apărut în faţa lui, cu numele
de Moroni, în anul 1827. I-a spus lui Joseph Smith să meargă
spre un anumit deluşor. El ar fi dat la o parte o piatră rotundă,
şi dedesubt ar fi găsit o grotă.
Şi în grotă ar fi găsit nişte scrieri necunoscute.
Aşa cum ştiu toţi bunii mormoni, el a găsit
nişte tăbliţe, care conţineau un mare volum de date.
De ce există atât de multe relatări despre oameni care
au perceput iluminarea în interiorul peşterilor?
Există ceva despre peşteri care facilitează o aşa
percepţie extraordinară? Pot intra aceşti oameni
în contact cu o prezenţă extraterestră?
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează despre cunoaşterea cosmică
că poate fi înmagazinată exact în pereţii acestor peşteri,
şi că dovada poate fi găsită în America Centrală, la 300 m sub pământ.
Chihuahua, Mexic. Aprilie, 2000.
Minerii ce excavează la 300 m sub pământ
bogăţia minerală a oraşului Naica perforează peretele unei peşteri
şi fac o descoperire uluitoare, o cavernă strălucitoare, plină de gigantice
cristale, ce au o vechime de jumătate de milion de ani.
"Cuevas des Cristales", sau Peştera Cristalelor,
din nordul Mexicului, este un loc unic.
Şi vorbim de cristale mari cât o maşină,
ce ce se înalţă de la sol până în tavanul cavernei.
E o chestie remarcabilă s-o vezi. Incredibila
Peşteră a Cristalelor din Mexic a fost descoperită accidental,
şi descoperirile au fost de-a dreptul uluitoare, cu aceste gigantice
cristale de selenit. Este fantastic şi aminteşte
de un aspect din "Fortress of Solitude", din Superman, în care
aceste informaţii erau codate în cristale gigantice.
Acum, semnificaţia acestora este extrem de importantă
pentru indigenii din nordul Mexicului, de fapt, toată
Mezoamerica, în aceea că însăşi cristalele erau
considerate sacre. Ele vibrau.
Şi ei credeau că existau, de asemenea, anumite proprietăţi
ale cristalelor, care le-ar fi oferit o cale de comunicare cu
zeii. Multe mituri antice ne vorbesc
de existenţa unei aparaturi magice, ce este realizată
din rocă, sau piatră, sau cristal. Dacă ne uităm
la proprietăţile multor caverne şi peşteri, vedem că
există de obicei un anumit tip de căptuşeală cu cristale, sau cuarţuri,
şi ştim că cristalul are marea capacitate de a înmagazina informaţii.
Poate că unele dintre aceste peşteri, de fapt, stochează înformaţii şi
acei oameni antici care meditau în caverne pătrundeau această
cunoaştere. Pot poseda
peşterile ce sunt bogate în cuarţ, sau cristal, într-adevăr, o putere
specială, de care erau conştienţi strămoşii noştri?
Teoreticienii astronauţilor antici subliniază că oamenii de ştiinţă
actuali au descoperit că cristalele, deţin, de fapt, proprietăţi
unice. Cuarţul şi
alte structuri cristaline oscilează pe frecvenţe
incredibil de fixe, când sunt lovite mecanic,
şi pot fi activate electric printr-un efect,
cunoscut ca efectul piezoelectric.
Astfel, poţi pune cuarţul într-un ceas şi să-l utilizezi ca pe un dispozitiv
cu un cronometraj foarte precis. Astfel, cuarţul poate fi utilizat în
procesarea sau transmiterea unor anumite semnale.
În Silicon Valley din California, cuarţul este
utilizat la fabricarea micilor circuite integrate, ce se găsesc
în computere, datorită puternicelor lor proprietăţi semiconductoare.
Cipurile de computer sunt, de asemenea, fabricate dintr-un tip de mineral
de cuarţit, ce este un tip de cuarţ foarte compact.
Astăzi, specialiştii I.T. lucrează la modul cum să modifice
cristalele fizic, astfel încât datele digitale să poată fi stocate
în ele pentru totdeauna. Media a botezat aceste
hard-drive-uri ale viitorului "Superman memory crystals".
Astfel, Superman este unul dintre supereroii noştri care a venit
din spaţiul extraterestru. A venit de pe planeta Krypton.
Ea se afla în plin proces de distrugere, astfel că părinţii lui l-au salvat
şi l-au trimis într-o navă spaţială pe planeta noastră.
Unul dintre lucrurile interesante în povestea lui Superman este că
tatăl său a fost capabil să programeze un cristal ce a călătorit cu el,
pe care l-a folosit ca să construiască "Fortress of
Solitude". În esenţă, era structură
cristalină, o peşteră, în care el se poate şi ascunde
şi poate şi folosi cristalele de acolo ca să obţină
informaţii. Astfel, unul dintre lucrurile
interesante în "Fortress of Solitude" este modul în care
tehnologia cuarţului, sau tehnologia cristalului, pare
să influenţeze totul. Şi astfel, un viitor la care
ne uităm, este utilizarea luminii în operaţii matematice.
Trebuie să vă imaginaţi căi de captare a luminii şi stocare a ei,
în esenţă, de a crea biţi 1 şi 0 şi ca lumina să dureze
suficient de mult ca semnalul să rămână acolo şi memorarea
stocată. Era puterea
cristalelor ceva despre care anticii nu numai că ştiau, dar o foloseau
construind structuri pe care le-ar fi folosit şi transmis?
O mulţime de piramide conţin şi granit
şi un tip de cristal cu suprafaţa cutată.
De exemplu, Giza, acele mari piramide aveau în vârf
un obelisc făcut din cristal de granit lucios.
Şi când privim un obelisc, seamănă foarte mult cu un tip
de axă energetică, poate o bobină Tesla.
În vremurile antice, obeliscul era întotdeauna un simbol al puterii.
Poate că acesta nu avea doar o putere emoţională, ci, efectiv, o putere fizică,
ce era stăpânită cu aceste obiecte.
Cristalele sunt transformatoare.
Ele stochează energie. Şi, într-adevăr, se credea că peşterile
sunt "puncte fierbinţi", în care există energia Terrei, ce iese din
planetă. Dacă actualii savanţi
sondează utilizarea tehnologică a cristalului de cuarţ,
este posibilă existenţa unor civilizaţii extraterestre
care şi-au însuşit deja această tehnologie?
Teoreticienii astronauţilor antici spun DA şi că proprietăţile
minerale găsite în interiorul peşterilor au permis unele dintre cele mai uimitoare
miracole ale lumii.
Bethleem.
Biserica Naşterii Domnului, construită în jurul anului 330 d.Hr., de primul
împărat roman creştin Constantin, este una dintre
cele mai vechi biserici active din lume,
supravieţuind invaziilor, schimbării de regimuri, incendiilor şi cutremurelor.
Mulţi pretind că biserica este apărată de o forţă superioară,
pentru că se află lângă o peşteră, despre care unii cercetători ai Bibliei cred că
este adevăratul loc de naştere al lui Iisus Hristos.
Există multe cărţi despre povestea
vieţii lui Hristos, viaţa lui Iisus, care nu au avut niciodată loc
în Biblie, şi una dintre ele se numea Protoevanghelia
lui Iacob. Şi în acea poveste, Iosif şi
Maria se apropie de Bethleem, şi Maria spune, "Mă duc
să nasc." Şi el se gândeşte o clipă.
Apoi a spus, "Ah, ştiu o peşteră în apropiere."
Şi la intrarea în peşteră văd o lumină
strălucitoare. Şi când lumina se împrăştie,
Maria îl ţine pe Hristos în braţe.
Şi dacă priviţi picturile bizantine, Naşterea Domnului
este înfăţişată într-o peşteră. Conform
Evangheliei lui Luca, Maria îl naşte pe copilul Iisus într-o
gospodărie, dar nu este specificată locaţia reală a Naşterii Domnului.
Oricum, este cunoscut faptul că peşterile în aceea vreme erau des folosite
ca adăposturi pentru şeptel. Întorcându-ne în
secolul al III-lea, ei au venit cu această idee că el, de fapt,
s-a născut într-o peşteră. Apoi, ei descriu, de asemenea,
mormântul reînvierii tot într-o grotă, ca pe o simplă cavitate,
ce avea această piatră circulară la intrare.
Biblia subliniază faptul că atunci când Hristos a fost
dat jos de pe cruce, a fost îngropat într-un mormânt tăiat în piatră.
Pare să fie o ambianţă
mistică aici, această idee a peşterii ca un loc în care cineva
divin vine şi cineva divin
pleacă. Astfel, este ca şi cum se produc
treceri prin peşteri. Programul de construire
de biserici al lui Constantin în Ţara Sfântă a început prin construcţia
bisericilor deasupra peşterilor, asociate cu cheia misterelor credinţei.
El a construit o biserică peste locul de naştere al lui Iisus.
A construit o biserică peste locul crucificării lui Iisus, în care
Biserica Sfântului Mormânt există şi astăzi.
Şi a construit o biserică pe muntele Măslinilor deasupra unei peşteri,
ce este asociată cu locul urcării Lui la cer.
Să aibă vreo importanţă faptul că
locul de naştere al lui Iisus, cât şi cel al reînvierii, s-au petrecut
în peşteri? Unii teoreticieni ai astronauţilor antici
spun DA şi afirmă că poate exista până şi o dovadă fizică, că ceea ce
s-a întâmplat în aceste peşteri au fost altceva decât minuni.
Giulgiul de la Torino este, fără îndoială, cea mai importantă
relicvă a reînvierii, această imprimare extraordinară
a trupului crucificat în această pânză, pe care nimeni nu a fost capabil vreodată
s-o explice cu precizie, sau s-o reproducă.
Iisus era în mormânt, şi unii cred că a existat
un impuls intens de energie, care a creat ceea ce numim acum
Giulgiul de la Torino, o formă de radiaţie, ce a fost foarte intensă,
puternică. Ştim, datorită
tehnologiei secolului XXI că Giulgiul de la Torino este o îmbrăcămine
din primul secol. Şi ştim, dincolo de orice
îndoială, că nu putea fi pictată, sau fabricată
cumva. Astfel, Giulgiul de la Torino ne dă
această dovadă excepţională, că în mormânt
s-a întâmplat ceva în forţă. Şi când oamenii au venit
să-i vadă a doua zi trupul, dispăruse.
Două fiinţe strălucitoare, non-umane, s-au întâlnit cu aceşti doi martori
lângă mormânt şi i-au anunţat că Hristos a înviat şi
că a plecat. Este posibil ca
acea grotă să fi funcţionat ca un fel de trecătoare, sau portal,
pentru că în multe dintre aceste poveşti peşterile leagă Terra şi cerul.
Poate fi, într-adevăr, Giulgiul de la Torino dovada
că ceva tehnologic, la fel de bine
ca şi de natură spirituală, să fi avut loc în peştera despre care mulţi
cred că Iisus a reînviat? Relatări despre oameni ce întâlnesc
divinul în sau în apropierea peşterilor, vin din toate colţurile globului,
există de mii de ani. Privim la
profetul Muhammad, la muntele Hira. El e pe munte, într-o peşteră.
Se roagă şi meditează. Şi aude vocea lui Gabriel.
"Iqra, Iqra", care înseamnă "Recită, recită."
Şi astfel, el recită din Coran. Conform tradiţiei
ebraice, profetul Ilie, care a trăit în jurul secolului IX, î.Hr.,
locuia într-o peşteră. Conform
mitologiei greceşti, Zeus s-a născut într-o peşteră.
Şi despre peşteri se crede adesea, în tradiţiile religioase, că sunt
poţi de trecere spre lumea de dincolo. Astfel, peşterile sunt venerate
peste tot în zona mediteraneeană, de obicei pentru că un zeu este
asociat cu acea peşteră. Un zeu este venerat într-o peşteră,
sau într-o grotă. Pot fi aceste povestiri
despre Zeus, Muhammad, chiar şi Iisus, dovada despre
cavernele subterane ale lumii că pot fi portaluri ce ne leagă
de alte tărâmuri, aşa cum sugerează teoreticienii astronauţilor antici?
Probabil că răspunsul poate fi găsit cu noua tehnologie de ultimă oră,
destinată să dezvăluie secrete în pereţii peşterilor,
ce nu sunt vizibile cu ochiul liber.
Santa Monica, California, 2014.
Aici, la xRez Studio,
artiştii în imagini vizuale Greg Downing şi Eric Hanson iniţiază
utilizarea fotogrametriei şi a softului
de efecte speciale pentru a-i ajuta pe arheologi în încercarea
globală de a descifra antica artă din peşteri.
Am utilizat o combinaţie de tehnici,
prin câmpurile de fotografie şi grafică numerică,
în ideea de a-i ajuta pe arheologi de a dezvălui informaţii dificil
de văzut doar prin vizionarea normală când te afli acolo.
Recent, echipa a călătorit în Marele Canion
ca să strângă o compilaţie masivă, cu fotografii detaliate,
a unei colecţii de petroglife stranii, cunoscute drept
Pupitrul Shamanului. Am determinat
că Pupitrul prezintă două aspecte de bază.
Unul este reprezentat de bogata presărare cu figuri antropomorfice.
Şi al doilea este modul evocator, de natură suprarealistă,
a compoziţiei lor. Această peşteră are probabil,
cam, 1,5 - 1,8 m adâncime. Astfel, utilizând o tehnică
fotogrametrică, suntem capabili să obţinem detaliile întregii
picturi. Ce este plăcut la
această tehnică e că putem separa diferitele nuanţe
de minerale ce au fost folosite. Şi în cazul ăsta, acum putem
vedea stratificarea precisă, putem vedea figurile
care pur şi simplu nu se văd cu ochiul liber.
Da, le scoate în evidenţă.
Da, e o diferenţă totală.
Ar putea într-o zi, tehnicile moderne să dezvăluie
şi mai multe detalii despre ce au văzut cu adevărat oamenii antici şi au sperat
să transmită prin arta murală? Unii teoreticieni ai astronauţilor
antici cred că un indiciu captivant după care cercetătorii moderni
s-ar putea orienta poate fi găsit, destul de curios,
în contemporana Americă. Martie, 1945.
Publicaţia "Amazing Stories" tipăreşte un articol intitulat
"Îmi amintesc de Lemuria!" Conform însă autorului,
aceasta era prima parte ce apărea în publicaţia S.F.,
ce nu era ficţiune deloc, ci o relatare reală
a propriei răpiri extraterestre. Richard Shaver era
un om care a scos la iveală cu decenii în urmă povestea unor entităţi
subterane, ce erau foarte ostile pentru rasa umană.
Creaturi teribile, ce ar fi răpit şi ucis indivizi
din rasa umană. Ei au fost primii
locuitori ai planetei Terra. Când soarele a devenit radioactiv,
aceste entităţi nu au mai putut trăi la suprafaţă.
Unii s-au înapoiat pe navele lor spaţiale. Alţii au intrat în subteran.
Poate fi relatarea lui Richard Shaver despre extratereştrii
din subteran ce răpeau oameni adevărată?
Shaver a sugerat că rasa extraterestră care a populat odată
Terra a dezvoltat un echipament ultra specializat,
ce i-a permis să înglobeze o imagistică multifaţetată
în piatră. Richard Shaver
credea că a făcut o mare descoperire
în istoria umanităţii despre adevărata natură a vieţii inteligente pe Terra.
Astfel, aceasta este o imagine Shaver
originală a unei cărţi în piatră. Şi această cale multidimensională
de a crea imagini în cărţi de piatră era ceva despre care Shaver
spunea că este semnul real de inteligenţă superioară
al unor rase antice. Shaver credea că acestea
nu aveau decât tipare aleatoare, că acestea erau,
de fapt, artefacte produse deliberat
de rase antice, care au fost aici cu 30.000, 100.000, cine ştie
câte mii de ani în urmă.
Este posibil ca Richard Shaver să fi descoperit, de fapt, dovada fizică reală
că extratereştrii au fost aici, pe planeta Terra şi că poate
încă mai sunt aici astăzi? Indiferent dacă povestirile
lui Richard Shaver sunt sau nu adevărate, se potrivesc cu
legendele de pe această planetă, despre o rasă de fiinţe,
care sau au creat omenirea, sau, cel puţin, au fost strămoşii noştri care aveau
o tehnologie superioară. Dacă e să căutăm
extratereştri, ironic, probabil că cerurile de deasupra
nu sunt cel mai bun loc de căutare. Ar trebui, probabil, să căutăm
cu atenţie, chiar sub picioarele noastre. Într-un fel,
explorarea cavernelor subterane de pe planeta Terra reprezintă
ultima frontieră. Este posibil ca
unele dintre cele mai misterioase peşteri ale lumii, într-adevăr, sunt locuinţe
pentru fiinţe extraterestre? Este posibil, cunoaşterea
Universului să fi fost lăsată pentru noi, pentru a fi descoperită chiar aici
pe Terra, în momentul când vom avea tehnologia să o deblocăm?
Este posibil ca cristalele de cuarţ din pereţii peşterilor nu numai să ne spună
de unde venim, ci chiar să ne furnizeze tehnologia pentru a accesa
cele mai depărtate colţuri ale Universului?
Probabil că într-o zi vom găsi dovada că există viaţă dincolo
de planeta noastră, căutând adânc în interiorul ei.
Traducerea şi adaptarea ~ Pterodactyluss20 ~
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania