Cadavre umane conservate de mii de ani...
Egiptenii antici erau convinşi că cei morţi
s-ar fi putut deştepta într-o zi.
Relicve stranii plasate pe trupurile celor morţi...
Una dintre ele înfăţişa o fiinţă înaripată.
Şi călugări îngropaţi... când încă trăiau.
Aceste ritualuri funerare ar reprezenta totul
despre devenirea oamenilor, nu ca şi zei, ci ca înşişi zeii.
Misterioase ritualuri de îngropare şi elaborate procese de mumificare
au fost descoperite pe fiecare continent de pe planetă.
De ce însă?
Pur şi simplu încercau anticii să păcălească moartea?
Sau putea exista o altă... mai nepământeană... explicaţie?
Este posibil ca mumiile să fi fost conservate,
ca astfel ele să se poată reuni cu zeii,
care, de fapt, le-au iniţiat cultura?
Milioane de oameni, pretutindeni în lume,
cred că am fost vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extratereştrii antici la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă da,
poate fi ascunsă dovada finală în secretele mumiilor?
Adaptare: Bic@2021
-
SECRETELE MUMIILOR Sezonul 9, episodul 5
Vatican. 2 aprilie, 2005.
Papa Ioan Paul al II-lea moare,
terminându-se cei 26 de ani istorici de papalitate.
Corpul lui neînsuflețit este conservat chimic
şi transportat la Bazilica Sf. Petru pentru a fi expus publicului.
Într-un serviciu funerar urmărit de milioane de oameni,
cardinalul Joseph Ratzinger
vorbeşte despre preaiubitul spirit al pontifului,
îndrumat spre "gloria eternă" a Raiului.
Trupul său este apoi înhumat într-o încăpătoare
criptă subterană aflată sub biserică.
Putem vedea că s-a avut
o mare grijă pentru conservarea trupului papei Ioan Paul.
Şi ideea este că moartea, de fapt,
este doar începutul unei călătorii.
Multe funeralii moderne,
dintre cele care au loc în Europa şi Americi,
multe dintre ideile iniţiale, de fapt, îşi au rădăcinile în Egiptul antic.
În Egiptul antic, trupurile erau mumificate
şi puse în sarcofage, care aveau forma fiinţelor umane.
Iar asta se întâmplă şi astăzi
în multe tradiţii religioase, incluzând Biserica Romano-catolică.
Mumificarea reprezintă orice procedeu
folosit pentru prevenirea descompunerii corpului,
care are loc în mod natural după moarte.
Trupul conservat al papei Ioan Paul al II-lea este,
în esenţă, o mumie.
Şi, de fapt, mumii actuale pot fi găsite peste tot în lume.
Când revoluţionarul comunist Vladimir Lenin a murit în 1924,
oamenii de ştiinţă sovietici i-au conservat corpul,
scoţând organele şi înlocuindu-le
cu un sistem secret care să simuleze mişcarea fluidelor corporale.
Procedeul îl face să arate surprinzător de bine
până astăzi şi, de asemenea, a fost utilizat pentru conservarea trupurilor
lui Iosif Stalin şi Ho Şi Min.
Dictatorul coreean Kim Jong-il,
preşedintele Ferdinand Marcos din Filipine
şi împăratul chinez Mao Zedong, de asemenea,
rămân conservaţi în condiţii remarcabile.
Dar nu numai lideri mondiali sunt mumificaţi.
Orice corp care este îmbălsămat într-o casă funerară, de fapt,
suferă un gen de mumificare.
De ce însă atât de mulţi oameni
fac eforturi atât de mari ca să conserve corpul după moarte?
Strămoşii noştri credeau în viaţa de dincolo
şi pentru asta erau rituri ceremoniale adecvate la vremea morţii,
care îngăduiau răposaţilor să călătorească spre viaţa următoare
ca să fie răsplătiți, răsplată care adesea era imaginată ca fiind în ceruri, la stele,
iar această călătorie
îi permitea persoanei să intre în posesia întregii sale recompense.
Peste tot în lume, oamenii continuă să conserve corpuri
din cauza acestei idei a vieţii eterne;
moartea nu este sfârşitul, este un început...
este o stare de tranziție.
Din anumite motive, oricine crede în această idee,
că avem nevoie de corp ca să trăim veşnic.
Dacă oamenii credeau cu adevărat că exista o esenţă spirituală care infuza trupul
și care pleca în momentul morţii, ei nu mai puteau justifica mumificarea.
Însă cum s-ar putea explica faptul că de mii de ani,
în culturi de peste tot în lume, oamenii au ţinut la credinţa că
prezervarea unui corp este necesară pentru trecerea spre viaţa de dincolo?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că indicii pot fi găsite
ascunse sub nisipurile deşertice ale Egiptului de Sus.
Valea Regilor.
Situat pe malul vestic al fluviului Nil,
se află unele dintre cele mai vaste morminte din tot Egiptul.
Mormintele au fost construite între anii 1539 şi 1075 î.Hr.,
pentru faraoni şi alte notabilităţi.
Până în prezent, în Valea Regilor au fost descoperite 63 de morminte.
Unul dintre cele mai bine păstrate este cel al faraonului Ramses al VI-lea,
care a domnit aproximativ din anul 1145, până în 1137 î.Hr.
Cu peste 4.000 de ani în urmă,
regele Ramses ar fi început săpăturile, ca acesta să-i devină mormânt.
Sau, aşa cum i-a spus el: "Casa Eternităţii".
Pentru egiptenii antici, un mormânt nu era doar un loc unde ar fi sfârşit morţii.
Un momânt era un loc unde şi-ar fi început viaţa eternă.
Egiptenii credeau că, în moarte,
sufletul s-ar împărţi în câteva părţi,
şi ar începe călătoria spre viaţa de dincolo.
Pentru a se face însă această tranziţie, era esenţială
reunirea sufletului cu trupul fizic.
Şi deşi egiptenii nu erau primii care-şi mumificau morţii,
nicio altă cultură antică nu a depus eforturi atât de mari
ca să conserve corpul şi să asigure intrarea în următoarea viaţă.
Anticii egipteni ar fi pus trupul ce urma să fie mumificat într-o încăpere uscată.
Ei scoteau întâi organele interne,
şi apoi înveleau acel corp cu sodă cristalizată
pentru a începe procesul de deshidratare.
Îi scoteau creierul.
Apoi îi spălau trupul cu uleiuri dulceag-mirositoare,
acopereau întregul corp cu sodă cristalizată
şi era lăsat aşa între 35 și 70 de zile.
În momentul în care era deshidratat complet, înfășurau întregul corp,
punând amulete şi alte obiecte speciale preţioase
în pânză şi...
în momentul în care era complet înfăşurat...
era gata.
Egiptenii au înţeles care e cel mai important factor în mumificare...
scoaterea fluidelor, care asigura că bacteriile nu pot supravieţui
şi corpul nu se va descompune.
Cu toate că arheologii
au descoperit multe despre cum erau pregătite aceste mumii,
egiptenii nu au lăsat posterităţii scrieri sau instrucţiuni despre mumificare.
Cum au reuşit egiptenii să realizeze
această complexă practică, rămâne un mister.
Însă, în schimb, au lăsat în urma lor vaste scrieri
privind crezul lor în viaţa de apoi.
Chiar aici, se află o foarte bună descriere
a călătoriei regelui Ramses spre viaţa de apoi.
Îl vedeţi aici într-o barcă solară,
fiind protejat de toţi aceşti zei diferiţi din spatele lui,
zeiţa Isis şi zeul Osiris.
Acesta de aici, este zeul Anubis.
Zeul Anubis este zeul mumificării.
Cea mai importantă poveste din mitologia egipteană este a zeului Osiris,
care relatează cum fratele lui, Seth, a râvnit la puterea fratelui său şi l-a ucis.
Apoi...
soţia lui, Isis, îndurerată, a primit sprijin de la Anubis,
care a ajutat-o să-i insufle viaţa înapoi,
pentru a supravieţui în viaţa următoare
cu ajutorul lui Anubis, inventatorul îmbălsămării şi al mumificării.
Procesul mumificării în Egipt este adesea în corelaţie
cu steaua Sirius, pe care noi o mai numim și Steaua Câine.
Iar procedurile mumificării erau controlate de zeul egiptean Anubis,
care avea un cap de şacal.
Şi astfel, trebuie să vă întrebaţi, dacă Anubis
nu a fost cumva un zeu extraterestru real, fizic.
Zidurile anticelor temple egiptene sunt...
sunt acoperite cu imagini ale transformării,
şi dezvăluie că esenţa ştiinţei lor sacre
era despre transformarea umană, sau înălţarea ca și fiinţe celeste.
Astfel, se pune întrebarea: este asta posibil pentru că
cei care au gândit iniţial aceste concepte au venit de la stele?
Este posibil ca aceste credinţe ale egiptenilor antici
despre viaţa de apoi să fi fost influenţate de vizitatori extratereştri?
De la acești vizitatori au învăţat ei oare procesul mumificării?
Şi dacă da, care era planul lor final?
Probabil că răspunsurile pot fi găsite
în anticele mumii care le-au precedat pe cele egiptene cu mii de ani.
Arica, Chile. 1983.
Muncitorii care săpau la un şanţ în acest oraş de coastă,
la doar 11 km de frontiera peruviană,
au făcut o descoperire remarcabilă.
Au dezgropat un cimitir, conţinând 96 de mumii aparținând
culturii preistorice Chinchorro.
Oamenii de ştiinţă stabilesc că unele rămăşiţe
au o vechime de peste 7.000 de ani,
constatându-se că acestea sunt cele mai vechi mumii cunoscute din lume.
Chinchorro erau pescari,
care au trăit pe ţărmurile oceanului, în Chile şi Peru
şi propriu-zis, cu 4.000 de ani înainte ca egiptenii antici să înceapă să facă asta,
Chinchorro îşi mumificau morţii în America de Sud.
Chinchorros deschideau cavitatea corpului.
Dădeau afară toate organele.
Puneau nisip, iarbă şi alte lucruri în interiorul corpului.
Îl acopereau cu atenţie cu noroi,
şi apoi făceau măşti din noroi peste feţele lor.
Era un sistem foarte elaborat, ca să îmbălsămeze aceste corpuri.
Metoda Chinchorro de mumificare
este surprinzător de similară cu procedeul folosit de egipteni
cu mii de ani mai târziu.
De ce însă acest straniu ritual de înmormântare a continuat,
nu doar în Egipt, ci și la civilizaţiile de la o margine la cealaltă a lumii antice?
El Castillo de Huarmey, Peru.
Ianuarie, 2013.
Cercetătorii anunţă că au descoperit o raritate arheologică...
neatinsă, o criptă regală, veche de 1.300 de ani, din Imperiul Wari.
O predecesoare a incaşilor,
civilizaţia Wari a înflorit în centrul Perului,
între anii 600 şi 1100 d.Hr., înainte de a dispărea misterios.
În interiorul criptei s-a găsit un tezaur de aur,
ţesături, artifacte şi 63 de femei mumificate,
incluzând trei regine Wari.
Dintre aceste trei femei "regale", una avea
cercei cu imagini ale unei fiinţe înaripate.
Aceste ființe înaripate, păsări antropomorfice,
pe care le vedem în arta religioasă
foarte timpurie, le știm din America de Sud.
Şi, de asemenea, acestea se pot vedea la Tiahuanaco,
unde sunt reprezentate fiinţe înaripate care zboară
spre Viracocha, în centrul faimoasei Porţi a Soarelui.
Astfel apare întrebarea: de ce se află aceste fiinţe înaripate, atunci,
pe bijuteriile poporului Wari?
Şi, la fel, le găsim şi la egipteni.
Zeul egiptean Thoth este descris în iconografia egipteană ca zeitate
jumătate pasăre, jumătate om.
Thoth a fost cel care i-a dat cunoştinţele despre mumificare lui Isis.
Este interesant că există şi alte culturi, pretutindeni în lume,
care, de asemenea, au în mitologia lor fiinţe
jumătate pasăre, jumătate om, care sunt considerate zei.
Aceasta sugerează că exista un gen de cultură globală
despre vizitatorii extratereştri de aici, care dădeau lecţii
despre tehnica de mumificare.
Este posibil ca imaginile Wari ale unor zei înaripaţi
să reprezinte, într-adevăr, extratereştri ce au coborât din cer?
Să fi vizitat ei nu doar Peru,
ci anticele culturi, peste tot în lume?
Iar faptul că aceste imagini au fost găsite la mumiile Wari
să sugereze că aceasta a fost o ştiinţă adusă pe planeta Terra
de fiinţe din alte lumi?
Valea Utcubamba, Peru.
Cocoţate pe o stâncă muntoasă, în această zonă izolată a Amazonului,
se află şase sarcofage masive din lut,
cunoscute de localnici, simplu, ca "cei înţelepți".
Cercetătorii estimează că aceste sicrie de lut, de 2,5 metri,
au fost construite între anii 1100 şi 1300 d.Hr.
Ele au fost făcute ca să găzduiască rămăşiţele mumificate
ale membrilor de elită ai tribului Chachapoya,
o civilizaţie precolumbiană de aprigi războinici.
Astfel, nu ştim prea multe despre poporul Chachapoyas, cine erau ei.
Părea să fie foarte diferit faţă de alte triburi din Peru
şi locul exact de unde a venit el şi unde a plecat
rămâne şi astăzi un mister total.
Nu am cunoştinţe despre vreo altă cultură
din America de Sud care să fi creat sarcofage sau sicrie.
Aceste sicrie erau mari.
Şi erau făcute în forma oamenilor.
Spre deosebire de sarcofagele din Egipt.
Mumiile Chachapoya erau îngropate în poziţie fetală,
şi aceasta este interesant.
Poziţia fetală sugerează posibilitatea
că ritul mumificării conducea spre o nouă naştere.
Este ideea unei alte incubaţii, una nouă
şi aceasta poate explica de ce
vedem mumificări nu doar la Chachapoya,
ci, de asemenea, și în Egipt.
Această tehnologie a mumificării de pe ambele maluri ale oceanului Atlantic
sugerează că aceşti oameni doreau să atingă un anumit ţel,
pe care noi nu îl înţelegem încă, în zilele noastre.
Putea fi mumificarea o tentativă a anticilor,
nu doar de a păstra corpul după moarte,
ci de a permite morţilor să renască?
O tehnică utilizată de extratereştri de a obţine putere după moarte?
Probabil că următoarele indicii pot fi găsite examinând mumiile
realizate nu din corpurile morţilor,
ci din trupurile oamenilor îngropaţi de vii.
Muntele Yudono, Japonia.
În templul Dainichibo, vechi de 1200 de ani,
la poalele acestui munte sfânt,
păstrată într-o carcasă de sticlă,
se află mumia veneratului călugăr budist
Daijuku Bosatsu Shinnyokai-Shonin.
"Shonin" este ceea ce e cunoscut în Japonia
drept un "Sokushinbutsu", sau un Buddha viu.
El a murit în 1783, la vârsta de 96 de ani,
dar, de-a dreptul şocant,
aceasta nu s-a întâmplat când a început procesul de mumificare.
A început cu şase ani înaintea morţii sale.
Acest ritual de automumificare era o practică comună printre călugării
din secta budistă Shingon, din nordul Japoniei,
între secolele XI şi XIX.
De bunăvoie, ei începeau
un proces de auto-mortificare,
care era echivalent sinuciderii.
Prima fază ar fi durat cam 1.000 de zile,
şi ei ar fi început procesul de auto-mumificare
urmând o dietă scăzută în calorii, foarte riguroasă.
În a doua fază a procesului,
practicianul s-ar fi saturat cu ceai urushi.
Ceaiul urushi este extrem de toxic.
Oricum, se credea că
se lăcuiau, propriu-zis, ţesuturile şi organele de la interior spre exterior,
în ideea de a favoriza procesul mumificării.
Şi din cauza toxicităţii ei, carnea era atât de otrăvită,
încât nici viermii nu o consumau.
Când ei erau aproape morţi, mergeau într-o încăpere
suficient de mare pentru a sta în poziţia lotus.
Apoi încăperea era închisă, cu excepţia unui pai
care mai permitea să intre puţin aer acolo şi înăuntru, călugărul avea un clopoţel.
Într-o zi, clopoţelul nu mai suna,
adepţii extrăgeau paiul şi deschideau încăperea.
După 1.000 de zile, o deschideau ca să vadă ce s-a întâmplat.
Dacă trupurile erau mumificate, erau consideraţi Buddha vii,
erau înveşmântaţi în robe sacerdotale
şi erau expuşi pe holurile anumitor temple, numite Soko-buddhido.
Dacă ei nu se mumificau,
se executa un exorcism şi erau doar îngropaţi.
Deşi sute de călugări au încercat să obţină Sokushinbutsu,
se ştie că doar 24 au reuşit.
De ce să fi îndurat însă aceşti urmaşi devotaţi
ai lui Buddha o asemenea suferinţă, ca să îşi mumifice propriile trupuri?
Una dintre credinţele principale ale Budismului este reîncarnarea,
însă conform sectei Shingon,
cei care şi-au terminat cu succes procesul de auto-mumificare
devin fiinţe superioare.
Ideea era că ei nu credeau că mureau.
Percepeau asta ca pe o stare de existenţă amânată.
Nu era moarte pentru ei. Nu era viaţă.
Se aflau cumva între.
Aveau nevoie de conservarea corpului
ca să poată intra în această altă dimensiune sau realitate
şi să-şi continue viaţa, deşi nu este o viaţă aşa cum am interpreta-o noi.
Ei nu trebuie să renască, pentru că în momentul când devii un Buddha viu
ai obţinut deja nirvana, astfel că, ştii,
corpul rămâne într-un fel nemuritor.
Ei încercau să atingă aceste
trepte superioare, sau realizări superioare din punct de vedere spritual,
să ajungă fiinţe precum Buddhas sau Bodhisattvas.
Ce însemna însă pentru un călugăr Shingon
să devină un Buddha viu şi să tranziteze spre un tărâm superior?
Probabil că răspunsul poate fi găsit
examinând însăşi viaţa originalului Buddha.
Istoricul Buddha era cunoscut ca Siddhartha Gautama
şi s-a născut la mijlocul secolului al VI-lea î.Hr.
El a înfiinţat tradiţia budistă
în care prezintă calea iluminării.
Este foarte important că
istoricul Buddha a fost înţeles ca un om.
Asta oferă fiecărui practicant uman
acces spre acelaşi nivel de abilitate şi iluminare.
Oricum, de asemenea, el avea unele puteri magice
care, în unele cazuri,
l-au adus mult mai aproape de starea de fiinţă divină, sau semi-divină,
decât spre cea de fiinţă umană muritoare.
Se ştie despre el că s-a teleportat peste fluviul Gange,
trecând de pe un mal al fluviului pe celălalt cât ai bate din palme.
Când cercetăm viaţa lui Siddhartha Gautama Buddha,
el ne apare ca fiind cineva pe care l-am putea numi copil stelar:
parte uman, parte extraterestru.
Este posibil ca primul Buddha
să fi avut origini extraterestre?
Au crezut călugării Shingon
că prin procesul de auto-mumificare,
de asemenea, ei se puteau transforma în fiinţe superioare?
Teoreticienii astronauţilor antici cred
că următoarele răspunsuri pot fi găsite
examinând povestirea despre un faraon egiptean
cu origini extraterestre.
Amarna, Egipt. 1891.
Arheologul italian Alessandro Barsanti
cercetează mormântul construit pentru faraonul Akhenaton,
dar nu găseşte nicio urmă a mumiei lui.
Ce este cu adevărat interesant, e că egiptologii erau siguri
că îl vor găsi pe Akhenaton
în acel cavou, dar nu l-au găsit.
Ce s-a întâmplat cu acest lider revoluţionar
după moartea lui, rămâne un mister, ca şi însuşi faraonul.
De fapt, ori nu a fost niciodată îngropat în cripta lui,
ori este posibil să fi fost mutat.
Akhenaton a domnit din anul 1353 î.Hr.,
până la moartea sa, 17 ani mai târziu.
Domnia sa a fost dominată de controverse,
atunci când el a abandonat panteonul vechilor zei egipteni
şi, în schimb, le-a cerut supuşilor lui
să-l venereze pe zeul soarelui, Aten.
Aten era ceva pe care îl văzuse în cer,
între doi munţi, inspirându-l să întemeieze oraşul sacru Amarna.
Acum, părerea generală e că Aten trebuie să fie soarele,
dar este perfect posibil ca ceea ce a văzut Akhenaten
să fie, de fapt, o navă spaţială extraterestră.
A dezrădăcinat Akhenaten întregul regat al Egiptului
din cauza unei întâlniri extraterestre?
Sau poate fi vorba de o explicaţie şi mai profundă?
Dacă e să comparaţi imaginile lui Akhenaten
cu alte înfăţişări de faraoni,
veţi observa că Akhenaten arată foarte diferit.
El avea un craniu alungit, foarte bizar,
şi avea un abdomen ciudat, bombat şi braţe la fel de ciudate.
Deci, era el cu adevărat uman?
Probabil că Akhenaten nu era de pe această planetă.
În timp ce arheologii încă nu au dezgropat rămăşiţele lui Akhenaten,
teoreticienii astronauţilor antici cred
că înfăţişarea lui, cu acel craniu alungit,
poate reprezenta mai mult decât o licenţă artistică.
Pentru că există şi alte mumii care, de fapt,
au cranii neobişnuite.
Explicaţia pentru unele cranii alungite
e faptul că numeroase culturi antice practicau bandajarea capului...
ca o formă de modificare a corpului,
înfăşurând strâns capetele pruncilor,
ca să le forţeze craniile să devină conice.
Însă câteva cranii diforme par să contrazică explicaţia.
În Peru şi Malta,
au fost descoperite cranii alungite
cărora, în mod misterios, le lipsesc suturile...
îmbinările crestate fibroase găsite la toate craniile umane.
Dacă e să compari aceste cranii alungite,
observi că unele au suturi cum avem noi oamenii,
dar mai există și alte cranii care nu au aceste suturi.
Astfel, e posibil ca unele dintre cranii să aibă, de fapt, o origine extraterestră?
Nu m-ar surprinde,
câtuși de puţin.
Pot avea craniile alungite, ale unora dintre mumii,
de fapt, o origine extraterestră?
Pot reprezenta ele dovada
că oamenii au învăţat procedura de mumificare de la vizitatori extratereştri?
Ani de zile, cercetătorul Brien Foerster
a studiat craniile alungite găsite în Paracas, Peru,
şi, recent, testele ADN au avut rezultate neaşteptate.
Rezultatele iniţiale, deşi neclare,
par să indice că segmente parţiale din ADN-ul lor
nu se regăsesc în ceea ce e numită Banca Genetică,
baza de date care conţine înregistrarea ADN-ului uman care a fost decodat până acum.
În mod uimitor, geneticianul care le-a studiat
a spus că ADN-ul lor, cel puţin în unele aspecte,
nu este uman.
Poate conţine ADN-ul craniilor mumificate
din Paracas dovada legăturii omului antic cu extratereştrii?
Este posibil ca mumia lui Akhenaten
să nu poate fi găsită vreodată, pentru că a fost ascunsă intenţionat,
sau distrusă, ca să nu descoperim că are o origine extraterestră?
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează
că cea mai covârşitoare dovadă a legăturii
dintre mumificare şi extratereştri
poate fi găsită la Inca,
popor care își trata morţii ca şi cum ei erau încă în viaţă.
Cuzco, Peru.
Acest oraş sacru era odată capitala imperiului Inca,
şi până în secolul al XIII-lea a fost una
dintre cele mai mari şi mai sofisticate
civilizaţii precolumbiene ale Americilor.
Inca erau recunoscuţi pentru experienţa lor în arhitectură
şi binecunoscuţi ca cei mai importanţi constructori,
printre multele lor complexe de temple fiind și Qurikancha.
Relatările istorice îl descriu ca pe un magnific palat de aur,
care găzduia cele mai sfinte obiecte de veneraţie pentru Inca...
mumiile regilor lor morţi.
Aici îşi desfăşura regele cele mai importante ritualuri
şi aici erau ţinute mumiile
predecesorilor Sapa Incas, sau regi.
Şi aceste mumii erau transmise pe principii precise.
Până şi astăzi, urmaşii Inca
recreează practica veche de secole
de a folosi mumiile în ceremoniile sacre.
De patru ori pe an ele sunt scoase
şi urmaşii în viaţă ai acestora s-ar consulta cu ele
despre problemele de stat, aşa cum vor face şi în viitor.
Se credea că aceste mumii puteau lua legătura cu zeităţile,
sau cu fiinţe din alte lumi, de pe acest tărâm crepuscular,
sau din această stare între viaţă şi moarte.
Aveau până şi oameni antrenaţi special care să aibă grijă de mumiile regale.
Şi unele dintre îndatoririle
acestor îngrijitori erau să interpreteze
ceea ce doreau să spună mumiile,
să stabilească întâlniri între vii şi morţi şi,
în mod straniu, chiar să scoată mumiiile afară, ca să poată urina.
De ce ar fi tratat însă Inca...
cea mai avansată civilizaţie din America de Sud la momentul respectiv...
cadavrele, ca și cum erau în viaţă, fiinţe gânditoare?
Probabil că răspunsul poate fi găsit
examinând povestea creaţiei Inca.
Mitul creaţiei incaşe descrie
cum a fost creată lumea de fraţii Ayar.
Şi cuvântul "ayar" înseamnă de fapt mumie,
astfel că ceea ce e scris chiar în mit de la bun început
este ideea că mumificarea se află în centrul atenţiei,
orice ar fi fost aceşti zei.
Este posibil ca aceşti zei mitici să fie, de fapt,
vreun gen de fiinţe extraterestre în carne şi oase?
Dacă însă fraţii Ayar erau cu adevărat din alte lumi,
de ce ar fi folosit Inca acelaşi termen
pentru aceşti vizitatori extratereştri, ca pentru morţii lor mumificaţi?
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează
că poate Inca au fost martorii oculari ai acestor călători spaţiali din alte lumi,
care erau într-o stare de existenţă suspendată.
Şi dacă ei încercau să imite
ceea ce au văzut?
Cum ar fi dacă cineva, fără cunoştinţe tehnice,
a fost martor la revenirea la viață a cuiva
aflat într-o stare de existenţă întreruptă.
Ei au fost doar martorii reînvierii cuiva,
au văzut că cineva s-a întors din morţi,
dar, în realitate, n-a fost niciodată cazul e așa ceva.
Este posibil ca incaşii să fi fost martori atunci când vizitatorii extratereştri
ieşeau din hibernare
şi acesta să fie motivul pentru care îşi mumificau morţii?
Teoreticienii astronauţilor antici răspund afirmativ
şi susțin că aceasta poate explica, de asemenea,
mumificarea practicată și în alte culturi, cele mai remarcabile fiind la egipteni.
Este posibil ca extratereştrii care au vizitat Egiptul
să fi avut nevoie de un gen de camere cu izolaţie hiperbarică
ca să ajungă din lumea lor de baştină aici.
Acum, dacă acesta este adevărul, atunci, de asemenea, este posibil
ca ritualul de mumificare să-şi aibă originea, de fapt, în această
procedură hiperbarică pe termen lung,
pe care o foloseau pentru corpurile lor,
camere tip sarcofage.
O idee, cu siguranţă, este că oamenii
vedeau extratereştrii care erau
echipați în costume ciudate și care apoi ar fi reînviat.
Ei se aflau într-o stare specială de existenţă întreruptă,
care era similară mumificării.
Şi probabil de aceea egiptenii efectuau mumificarea.
Putea fi mumificarea, într-adevăr, o încercare a oamenilor antici
de a-i imita pe călătorii spaţiali extratereştri?
Posibil.
Însă teoreticienii astronauţilor antici aduc ideea
că poate exista o explicaţie încă şi mai profundă:
primii oameni nu doar că îi imitau pe vizitatorii extraterştri,
ci intenţionau să li se alăture în viitor.
Juárez, Mexic.
2008.
La doar 13 km sud-vest de El Paso, Texas,
în acest oraş de graniţă, binecunoscut în violenţe,
dr. Alejandro Hernández Cárdenas
dezvoltă o nouă tehnică inovatoare în ştiinţa medico-legală.
Prin utilizarea unei formule chimice secretă,
el este capabil să rehidrateze ţesuturile
victimelor asasinate, de nerecunoscut,
inclusiv corpuri care au fost mumificate
după ani în care au stat uscate în climatul unui deşert încins.
În afara unui gen de compasiune, din interes pentru
numărul uriaş de cadavre neidentificate în Juárez,
el a găsit o soluţie prin care se poate
identifica un cadavru mumificat.
Cadavrele devin identificabile în parametrii
de recunoaştere a cicatricilor sau tatuajelor.
Cadavrele mumificate în mod natural
sunt puse într-un bazin, pe care dr. Cárdenas îl numeşte "Jacuzzi",
care conţine 200 de litri din formula lui secretă.
Pe o perioadă de câteva zile,
rămăşiţele uscate sunt rehidratate până când arată aproape ca în timpul vieţii.
Dar pe cât este formula lui de uluitoare,
nu este pentru prima oară când ştiinţa a încercat
cumva să refacă un corp mumificat.
În 1968, Robert Connolly, un cercetător de la Universitatea din Liverpool,
a încercat să regenereze virtual sângele
unui corp mumificat complet...
doar că această mumie avea 3.300 de ani vechime.
Era mumia celui mai faimos faraon al Egiptului...
regele Tutankamon.
Metoda lui Connelly consta în combinarea antigenului
luat dintr-o mostră de piele a regelui Tut
cu cel din propriile lui celule de sânge.
Connolly are grupa O,
deci nu are niciun antigen în celulele sale de sânge.
De fapt, el a fost capabil să pună antigenul de la regele Tut
pe un gen de "lamă sterilă" a unei celule de sânge...
astfel, atunci, se recreează orice grupă de sânge a avut mumia.
Amestecaţi acele celule roşii cu diferite grupe se sânge
şi dacă nu este grupa potrivită,
obţineţi un gen de amestecătură de celule de sânge,
pentru că există un răspuns imunologic împotriva lor.
Dar dacă grupa de sânge este corectă,
atunci nu veţi vedea niciun gen de răspuns imunologic.
Şi astfel, prin această modalitate, ei erau capabili
să afle ce grupă de sânge a avut regele Tut.
De la experimentul lui Connelly, oamenii de ştiinţă au mers şi mai departe
şi au descoperit ceea ce ei cred că este adevăratul ADN al regelui Tut.
Poate fi pasul următor o reînviere efectivă?
Reprezenta prezervarea corpului
nu doar o încercare ritualică de imitare a vizitatorilor extratereştri,
ci, de fapt, o formă de existenţă întreruptă?
Şi dacă da, cum au putut anticipa ei un progres ştiinţific
atât de incredibil cu mii de ani în urmă?
Este posibil ca astronauţii antici
să-i fi învăţat pe egipteni că mumificarea
era o cale de prezervare a informaţiilor lor genetice în ADN.
Una dintre descoperirile senzaţionale în studiul mumiilor,
în Egipt sau aiurea,
este că foarte puţin ADN s-a păstrat, de fapt,
pentru că au trecut pe puţin mii de ani de la procesul de mumificare.
Aceasta aduce posibilitatea
de a se clona mumiile antice, și, într-un sens,
de a le readuce la viaţă.
Este posibil ca, la un anumit moment din viitor,
dacă trupul tău a fost mumificat cu succes,
o clonă a ceea ce erai tu înainte poate renaşte atunci mulţi ani mai târziu,
lucru de care aceşti extratereştri antici erau foarte conştienţi.
Este posibil, cu splendoarea ADN-ului
şi folosind cu toate informaţiile pe care le conţine,
tu să poţi, de asemenea, să-ţi refaci amintirile
din timpul vieţii,
cine erai şi ce ştiai până la final?
Şi poate că acesta ar fi scopul
pentru care, de fapt, vom utiliza în viitor...
nu încă în prezent,
o tehnologie pe care o vom dobândi foarte rapid.
Cănd extratereştrii i-au învăţat arta mumificării,
s-au gândit ei oare că, poate peste 5.000 de ani,
ştiinţa medicală ar avansa la un nivel
la care am fi capabili să extragem ADN-ul din aceste mumii?
Şi poate că aceasta este o parte a scopului mumificării,
de a crea această capsulă a timpului.
E posibil să fi învăţat strămoşii noştri într-adevăr, procesul mumificării
de la fiinţe extraterestre?
Era intenţia lor ca, eventual, noi să dezvoltăm tehnologia
de a extrage ADN-ul mumiilor antice şi să le readucem la viaţă.
Şi dacă o facem, vom descoperi oare că aceste capsule umane ale timpului
poate că deţin secretele adevăratei noastre origini?
Probabil că într-o zi, vom fi cu adevărat capabili să reanimăm morţii
şi de la aceste mumii antice, vom afla adevărul
despre strămoşii noştri extratereştri.
Corectare și adaptare: Bic@2021