Un trib dispărut.
A fost un fel de recoltă.
A fost un experiment.
Un oraş abandonat misterios.
Brusc ei au dispărut.
Nu ştim unde s-au dus.
Şi o cultură întreagă care a fost extrasă de pe faţa Pământului.
Au fost ei răpiţi? Au fost ei teleportaţi?
De-a lungul istoriei şi pe întreaga planetă,
au existat relatări despre dispariţii masive care sfidează explicaţia.
Au suferit aceşti oameni o soartă teribilă?
Sau poate că au fost luaţi de către vizitatorii extratereştri?
În cele din urmă, ei au dispărut
şi nu ştim ce s-a întâmplat cu ei.
Milioane de oameni, pretutindeni în lume,
cred că am fost vizitaţi în trecut de fiinţe extraterestre.
Şi dacă este adevărat?
Au ajutat, într-adevăr, extratereştrii antici la modelarea istoriei noastre?
Şi dacă da, ar putea fi aceştia răspunzători
pentru dispariţiile cele mai misterioase ale umanităţii?
EXTRATEREŞTRII ANTICI
"Dispariţiile" Sezonul 7, episodul 16
Teritoriul Nunavut, Canada.
Situat în extremitatea nordică a ţării
şi întinzându-se peste partea arctică a Canadei,
Teritoriul Nunavut este una dintre cele mai puţin populate regiuni ale Pământului.
Totuşi, triburile Inuite au populat constant regiunea, timp de cel puţin 4.000 de ani.
Din cauza îndepărtării sale, mulţi oameni nu au auzit de regiune, până în anul 1930,
când a apărut pe prima pagină a ziarelor nord americane
cu relatarea despre misterioasa dispariţie a unui întreg trib Inuit.
Un vânător de blănuri pe nume Joe Labelle
a parcurs un sat mic, însă era pustiu.
Existau corturi, adăposturi, foc,
o cratiţă aflată pe foc.
Însă nu era nimeni în preajmă.
Existau morminte în acest oraş,
care toate au fost dezgropate,
iar fiecare persoană decedată era dispărută.
Nu a existat nici un semn de violenţă sau tulburare
în satul Anjikuni pentru a explica
cum aproximativ 25 bărbaţi, femei şi copii ar fi dispărut.
După ce dispariţia a fost mediatizată prima dată,
alte detalii au început să apară.
Când Poliţia Canadiană Regală a ajuns călare în sat,
au vizitat împrejurimile şi au discutat cu localnicii,
aceştia le-au relatat despre lucruri ciudate pe cer.
Chiar Poliţia călare a văzut lumini albastre,
pâlpâind, plutind şi mişcându-se la marginea orizontului,
ca şi cum ar fi fost supravegheaţi de ceva pe cer.
Ceea ce face cazul Anjikuni să iasă în evidenţă
este faptul că un întreg sat pur şi simplu a dispărut.
Iar asta este ceva ce nu vede prea des.
Însă îl vedem acum şi din nou.
Şi, posibil, asta demonstrează un aspect foarte tulburător al fenomenului OZN.
Ar putea ca tribul Anjikuni
să fi dispărut, într-adevăr, de pe faţa Pământului?
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici susţin că relatări despre dispariţii masive
pot fi găsite în urmă cu mii de ani,
la unele dintre civilizaţiile noastre timpurii.
Ce se întâmplă cu aceste dispariţii masive?
Nimeni nu ştie.
În cadrul dispariţiilor masive,
când culturi, oraşe, sau sate au dispărut din istoria Pământului,
nimeni nu s-a mai întors.
De-a lungul istoriei,
există numeroase relatări despre un număr masiv de oameni,
care pur şi simplu au dispărut de pe Pământ
şi au plecat într-un loc necunoscut.
Nu ştim, însă este posibil să existe o conexiune, de fapt,
cu extratereştrii.
Este posibil o legătură comună
între dispariţiile masive de-a lungul istoriei?
Şi dacă extratereştrii, de fapt,
au mutat grupuri întregi de oameni de pe planetă, încă din timpurile antice,
care ar putea să le fie scopul?
Probabil dovada următoare poate fi găsite
prin analiza artefactelor descoperite recent
abandonate de o civilizaţie antică pierdută.
Oraşul Guanghan, China. 1986.
Muncitorii contructori au dezgropat două gropi de sacrificiu,
care conţin relicvele unei străvechi civilizaţii pierdute.
Depozitul conţine sute de măşti din bronz şi aur,
statui şi figurine,
împreună cu numeroase artefacte din marmură şi jad.
Istoricii chinezi consideră descoperirea
a fi una dintre cele mai importante ale secolului XX
şi datează locaţia între anii 3.000 şi 5.000 de ani,
exact momentul începutului civilizaţiei chineze.
Înaintea descoperirii culturii Sanxingdui,
civilizaţia chineză a fost considerată a proveni din bazinul Râului Galben...
care, practic, se află în China.
Descoperirea a evidenţiat că acolo au mai existat şi alte culturi avansate
la marginea bazinului Râului Galben,
care, de asemenea, au contribuit semnificativ la formarea civilizaţiei chineze.
Nimeni nu a scris despre cultura Sanxingdui.
Nu apare nimic în textele chineze,
iar chinezii sunt foarte minuţioşi în documentarea istoriei lor.
Deci, unul dintre lucrurile cele mai surprinzătoare
este modul în care o cultură atât de sofisticată
ar putea să dispară de pe radarul istoriei.
Cultura Sanxingdui nu a lăsat consemnări scrise,
nu s-au găsit rămăşiţe umane şi, conform artefactelor acestora,
se pare că ar fi existat doar 350 de ani.
Dintr-un motiv necunoscut, artefactele au fost distruse, arse,
plasate în două gropi şi astupate,
făcându-le inutile.
Deci, este foarte curios care ar fi motivul acestei întâmplări.
Pe lângă dispariţia misterioasei civilizaţii,
ei au abandonat zeci de capete din bronz cu înfăţişări stranii.
Pe data de 1 noiembrie 2007,
agenţia oficială de presă a Chinei
a pus întrebarea dacă această descoperire
îi reprezintă pe strămoşi sau, de fapt, pe extratereştri.
Iar întrebarea mea este, ce-ar fi ca descoperirea să-i reprezinte pe ambii?
Dacă îl observi pe acesta de aici, priveşte la ochi.
Acum, de ce ar fi sculptat sau creat orice artist ceva asemănător cu acesta?
Pentru că ochii noştri nu arată aşa.
Întreaga creatură arată foarte ciudat.
Nu este neapărat umană. Este ceva diferit.
Măştile arată foarte neobişnuit.
Acestea au urechi şi ochi mari.
Nu arată ca şi fiinţele obişnuite din prezent.
Ar putea ca măştile găsite în locaţia din Sanxingdui
să îi reprezinte pe astronauţii antici,
care au vizitat planeta noastră în trecutul îndepărtat?
Şi dacă da, ar putea asta să ajute la explicarea
dispariţiei bruşte a unei civilizaţii aparent avansate?
În final, ei au dispărut,
iar noi nu ştim ce s-a întâmplat cu aceştia.
Deci, erau ei un anumit tip de civilizaţie extraterestră
sau o civilizaţie umană hibridă,
care în cele din urmă a fost extrasă cândva în timp
şi probabil mutată într-un alt loc?
Este posibil ca această civilizaţie Sanxingdui,
ca şi alte civilizaţii antice,
să fi fost eliminate de pe faţa Pământului?
Şi dacă da, de ce?
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează că indiciile pot fi găsite
prin examinarea povestirilor despre Insula Paştelui
şi despre un trib pierdut de uriaşi.
Sud-Estul Oceanului Pacific.
Rapa Nui, sau Insula Paştelui, aşa cum a devenit cunoscută,
este una dintre cele mai îndepărtate locuri ale planetei.
Cea mai apropiată insulă populată se află la 1.770 km spre Vest,
iar cea mai apropiată ţară continentală, Chile, este la peste 3.200 km distanţă.
Împrăştiate în jurul insulei, majoritatea cu spatele la mare,
se află aproximativ 300 de statui masive din rocă, cunoscute ca "moai".
Majoritatea au între 4,5 şi 6 m înălţime,
însă cele mai înalte au peste 21 m înălţime,
iar cele mai grele cântăresc până la 165 tone.
De ce aceşti oameni au depus un asemenea efort imens
pentru a construi aceste statui gigantice?
Nimeni în Polinezia nu a realizat asta.
Când vorbeşti cu oamenii Insulei Paştelui din prezent, oamenii Rapa Nui,
spun că au realizat sculpturile pentru a-i onora
pe unii conducători străbuni importanţi, sau "ariki".
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici au sugerat
că statuile moai au fost ridicate de o rasă pierdută de giganţi,
care au locuit cândva insula.
În mod interesant, C. F. Behrens, un membru al echipei olandeze de expediţie
care a descoperit insula în 1722,
i-a descris pe unii din clasa preoţească a locuitorilor ca fiind uriaşi.
C. F. Behrens a relatat că a văzut oameni uriaşi,
că cineva a mers până la barca lor şi avea 4,5 m înălţime.
El chiar i-a considerat importanţi pe aceşti giganţi de pe Insula Paştelui.
Când primii exploratori au debarcat pe Insula Paştelui,
ceea ce au găsit acolo erau două tipuri de oameni.
Existau acolo Urechi Scurte şi Urechi Lungi.
Iar Urechile Lungi erau adesea descrişi ca fiind giganţi,
fiind o rasă diferită de Urechile Scurte.
Posibil ca aceştia să fi avut urechi foarte lungi
Şi că erau casta preoţească.
Aceştia coordonau crearea şi mutarea
acestor statui în jurul insulei.
Francis Maziere, un etnolog francez,
care a realizat cercetări pe insulă în anul 1963,
a consemnat legendele locale,
conform cărora primii oameni care au trăit pe insulă
erau de înălţime foarte mare.
În cartea sa, "Misterele Insulei Paştelui",
Francis Maziere relatează despre faptul că primii insulari ai Insulei Paştelui
se presupune că erau aceşti oameni înalţi, giganţi.
Ei erau locuitori care aveau între 2,4 m şi 3 m,
poate chiar 3,6 m înălţime.
Şi la ce te poţi gândi imediat?
Geneza biblică relatează despre cum ceva care erau non-umani,
poate îngeri, sau poate extratereştri,
au văzut fiicele oamenilor, cu care s-au împreunat
şi care apoi au născut hibrizi, cunoscuţi ca şi "uriaşii din vechime".
Este posibil ca relatările despre uriaşii de pe Pământ sunt, de fapt, adevărate,
aşa cum sugerează teoreticienii astronauţilor antici?
Continuă să existe pe Insula Paştelui rămăşiţele acestei rase pierdute?
Şi dacă da, ce s-a întâmplat cu aceste fiinţe?
Aproximativ 15.000 de oameni au trăit pe Insula Paştelui
până la momentul descoperirii sale de către occidentali.
Însă după doar 52 de ani,
exploratorul James Cook a relatat despre o devastare masivă,
cu aproape toate statuile moai răsturnate
şi doar aproximativ 700 de locuitori rămaşi pe insulă,
iar uriaşii nu erau menţionaţi.
Ceva se pare că s-a întâmplat pe Insula Paştelui,
care a redus semnificativ populaţia.
Şi se pare că un număr de oameni fie au murit,
abandonaţi, sau ceva s-a întâmplat cu aceştia.
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici
sugerează că dovada păstrată în locaţie
ar putea duce spre o teorie mult mai intrigantă referitoare la apariţia lor.
Arheologii au descoperit moai incompleţi, abandonaţi la carieră
şi unelte împrăştiate peste tot,
ca şi cum munca ar fi fost abandonată brusc.
Nu ştim de ce s-ar fi oprit
şi nici măcar ce s-a întâmplat cu casta preoţească a uriaşilor,
care au coordonat această muncă.
Subit, aceşti oameni au dispărut. Întreaga muncă s-a oprit.
Problema legată de Insula Paştelui continuă să existe:
a fost acesta un experiment genetic în care non-umanii ar fi utilizat insule,
munţi înalţi, peninsule,
astfel încât să nu existe interferenţe
sau contaminări cu experimentele acestora?
Poate de aceea au fost transferate.
S-ar putea ca întregul trib să fi fost extras fizic de pe Pământ,
imediat după descoperirea acestuia în duminica Paştelui?
Şi dacă da, ar putea ca dispariţiile masive
să facă parte dintr-un experiment extraterestru pe Pământ?
Probabil că dovada unei astfel de conexiuni
poate fi găsită în junglele din America Centrală,
prin intermediul unei civilizaţii care pare să-şi fi abandonat strategic
toate locaţiile lor sacre şi au dispărut fără urmă.
Parcul Naţional Tikal, Guatemala.
Aici, în junglele nordice din America de Sud,
se află ruinele unuia dintre oraşele mari ale civilizaţiei Maya.
Începând în jurul anului 800 d. Chr.,
locaţiile lor sacre au fost abandonate,
una după alta.
Palenque.
Copán.
Naranjo.
Şi apoi, în cele din urmă, Tikal.
Tikal a fost probabil cel mai vast oraş al întregii perioade a civilizaţiei Maya.
A fost, într-adevăr, simbolul oraşului Maya.
A fost, de asemenea, unul dintre ultimele oraşe părăsite.
Deci, ai impresia că orice s-a întâmplat,
care i-a determinat pe oameni să plece din oraşe,
Tikal a fost ultimul părăsit.
Savanţii cred că la apogeul său, populaţia Maya
ar fi putut avea 20 milioane de oameni
Însă după prăbuşire, au dispărut 95 % dintre mayaşi.
Încă nu ştim de ce şi-au părăsit oraşele.
Deoarece aceştia au dispărut brusc.
Şi nu existat un război, pentru că nu există urme de război
şi nici de distrugere.
Au plecat. Nu ştim de ce şi nici unde s-au dus.
Întrebarea rămâne: de ce?
Unde au plecat şi de ce şi-au părăsit oraşele?
Desigur, există numeroase motive practice care au fost sugerate.
Posibil surprapopularea, poate chiar seceta, dezpădurirea,
lipsa apei şi aşa mai departe.
Însă, totuşi, rămâne interesant faptul că atât de mulţi oameni
au dispărut cu toţii în aproximativ acelaşi moment.
Istoricii au remarcat că dispariţia mayaşilor
pare a corespunde cu sfârşitul unuia dintre ciclurile calendarului acestora.
Clasa preoţească pare să fi realizat
un nou calendar, numit "Numărătoarea Îndelungată".
Nu suntem siguri de ce au creat ei acest calendar,
însă pot remarca faptul că perioadele sale coincid cu evenimente majore.
Mayaşii şi-au coordonat vieţile în conformitate cu acest calendar al "Numărătoarei Îndelungate".
Mayaşii au realizat calendarul "Numărătoarei Îndelungate".
Pentru a număra 5.125 ani,
sau un Ciclu Mare.
Calendarul a fost divizat apoi
în 13 unităţi de aproximativ 400 de ani fiecare, numiţi "baktuni".
La sfârşitul fiecărui baktun, mayaşii au ţinut o mare sărbătoare.
Însă curios, în al 10-lea baktun, nu au mai sărbătorit.
Calendarul lor mayaş prezintă acest moment important, numit un baktun,
este o perioadă de 400 de ani, care coincide cu anul 830 d. Chr.,
pe care ar fi trebuit să-l sărbătorească, însă e ciudat,
noi ştim că la Tikal, de exemplu, nu s-a celebrat al 10-lea baktun.
Mayaşii sunt cei mai buni măsurători ai timpului, posibil, dintre toate civilizaţiile care au existat.
Deci, dacă ştiau atât de multe despre timp şi ştiau când să realizeze lucrurile,
a fost dispariţia din oraşele lor planificată în conformitate cu calendarul acestora?
În prezent, mayaşii care au supravieţuit,
relatează despre strămoşii lor care au mers acasă.
Unde este acasă?
Este posibil ca acest calendar al "Numărătoarei Îndelungate"
să fi numărat, de fapt, o dată prestabilită,
când mayaşii ştiau că vor dispărea?
Şi dacă da, ar putea următoarele dovezi să fie găsite,
prin examinarea indicilor păstrate în Tikal?
Arheologii au remarcat
că 7 dintre cele mai importante piramide din Marea Piaţă
formează acelaşi model geometric
ca şi cele 7 stele care alcătuiesc constelaţia Pleiade,
un roi stelar venerat de multe culturi antice de pe Pământ.
Multe dintre monumentele mayaşe prezintă evidente
aliniamente cereşti cu roiul stelar al Pleiadelor.
Este posibil ca aceşti oameni să fi venit din Pleiade?
Şi de aceea au codificat Pleiadele în monumentele lor atât de des?
Iar apoi, probabil, s-au întors acasă.
În prezent, în folclorul răpirilor,
mulţi oameni au relatat că... răpitorii lor provin din Pleiade.
Asta le spun oamenilor care au fost luaţi.
Deci, se pare că avem o situaţie, potenţială,
în care entităţi din Pleiade au vizitat Pământul,
au interacţionat cu oamenii, timp de mii de ani.
Acei mayaşi nu au plecat din cauza secetei.
Au plecat din cauză că a fost un fel de recoltă.
A fost un experiment.
Mayaşii au ajuns într-un anumit loc
şi cineva i-a luat de acolo.
A fost sfârşitul unui ciclu calendaristic
şi începutul unuia nou,
ceea ce are o semnificaţie importantă pentru o inteligenţă superioară.
S-ar putea ca prăbuşirea societăţii Maya
să fi fost cauzată de o răpire masivă,
aşa cum sugerează unii teoreticieni ai astronauţilor antici?
Era acesta un eveniment pe care preoţii şi conducătorii îl cronometrau?
Probabil că răspunsurile pot fi găsite la 3.700 km spre Nord,
prin intermediul dispariţiei unui alt trib,
care avea legături complexe cu Pleiadele.
Canionul Chaco, New Mexico.
2014.
În deşertul pustiu al sud-vestului american,
se află misterioase ruine, ca un testament
al unei mari civilizaţii care cândva a înflorit aici...
oamenii antici Pueblo, sau Anasazi.
Cu o populaţie estimată la peste 100.000,
Anasazi s-au stabilit pe un teritoriu de 130.000 km pătraţi,
între cele Patru Colţuri ale Arizonei,
Colorado, Utah şi New Mexico.
Cultura sofisticată a construit sute de km de drumuri antice,
multe intersectându-se din toate direcţiile în Canionul Chaco,
o locaţie ceremonială care este deosebit de importantă.
Oamenii care au construit această locaţie,
au utilizat cumva principiile ingineriei,
pentru a putea construi clădiri cu etaje,
cum este acest Pueblo Bonito din spatele meu.
Ei au dezvoltat o cultură aici, care a integrat aliniamentul clădirilor
cu obiectele cereşti şi cu evenimente, cum ar fi răsăritul Pleiadelor.
Anasazi erau o civilizaţie foarte prosperă,
până în secolul XII, când ceva foarte ciudat s-a întâmplat,
iar apoi au apărut numeroase ipoteze despre ceea ce s-ar fi putut întâmpla.
Conform arheologilor, cândva în jurul anului 1130 d. Chr.,
toate construcţiile au încetat în Chaco.
Clădirile au fost astupate,
iar acoperişurile structurilor ceremoniale, numite "kivas",
au fost incendiate.
Se poate menţiona că au existat grupuri care s-au mutat,
ai migrat spre alte zone.
Acei oameni care au devenit Pueblo şi Hopi.
Este incert ce s-a întâmplat cu partea centrală a civilizaţiei,
care cândva erau astronomi ce au construit observatoare.
Unde au plecat?
Se pare că pur şi simplu au dispărut.
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici, cum ar fi scriitorul David Childress,
sugerează că există, de fapt,
mai multe dovezi despre dispariţia bătrânilor Anasazi,
decât o simplă migrare.
Iar ei pretind că indiciile pot fi găsite peste tot în locaţia antică.
Pe această stâncă din spatele meu, aici în Canionul Chaco,
avem aproximativ 12 spirale neobişnuite sculptate în rocă.
Arheologii cred că reprezintă Soarele,
însă unele dintre aceste spirale sunt foarte neobişnuite.
Una chiar are mici spirale care ies din aceasta.
Deci, trebuie să te întrebi,
sunt aceste spirale, de fapt, reprezentările unui portal,
o anumită poartă spre o altă dimensiune?
Există unii care cred că acestea sunt portaluri
prin care Anasazi şi alte culturi sud-vestice
au trecut din lumea aceasta înspre punctul lor de origine.
Cred că există cel puţin o posibilitate, ca acolo să fie o conexiune
între aliniamentele unor anumite evenimente cereşti
şi deschiderile şi închiderile acestor portaluri.
Este posibil ca Anasazi înşişi
să fi dispărut în masă din această locaţie
şi să fi mers într-o altă dimensiune?
Ar putea ca petroglifele în forme spiralate
abandonate de Anasazi să reprezinte, de fapt, portaluri?
Şi dacă da, aveau Anasazi cunoaşterea modului de acces a acestor lumi?
Teoreticienii astronauţilor antici susţin că DA
şi cred că următoarea dovadă a unor conexiuni cu lumea de dincolo
poate fi de găsită în relatările despre această civilizaţie pierdută,
care au supravieţuit prin intermediul altor triburi.
Anasazi nu este, de fapt, numele pe care şi l-au ales ei înşişi.
A fost un nume ales de cei din tribul Navajo.
Anasazi... numele înseamnă "străinul din depărtare",
sau "duşman străin"... ceva ce era separat, despărţit.
Este posibil ca Anasazi să existe într-o altă dimensiune,
într-o altă linie temporală, pe o altă planetă.
Toate aceste dispariţii ale oamenilor în decursul timpului,
indiferent că sunt Mayaşi, sau Anasazi...
poţi privi în cadrul istoriei şi vei începe să vezi aceste etape.
Inteligenţe avansate care se află în umbră,
utilizează planeta ca pe un laborator.
Este posibil ca bătrânii Anasazi să fi fost o rasă hibridă extraterestră,
aşa cum sugerează numele atribuit lor de tribul Navajo?
Şi ar putea extratereştrii să utilizeze portaluri antice
pentru extrage grupuri întregi de oameni în afara planetei?
Unii teoreticieni ai astronauţilor antici sugerează
că asemenea portaluri încă mai există pe Pământ în prezent
şi că dovada poate fi găsită prin examinarea dispariţiilor recente.
Districtul Burke, Carolina de Nord.
Timp de cel puţin un secol,
un fenomen ciudat a fost observat în mod repetat de mii de oameni,
la poalele Munţilor Brown.
Lumini neidentificate se mişcau neregulat sub orizont,
fiind fotografiate şi chiar filmate.
Este acolo! Este acolo!
Ooh! Ooh! Priveşte la asta! Priveşte la asta!
Munţii Brown din Carolina de Nord sunt o zonă care a fost asociată,
timp de secole, cu lumini misterioase şi dispariţii.
Şi zeci de ani, aceste lumini au fost studiate
şi nimeni nu este sigur ce cauzează aceste lumini.
Există multe teorii despre acestea.
Sunt relatări despre oameni care au mers pe aceste poale montane
sau pe munţi şi nu s-au mai întors niciodată.
Există o tradiţie îndelungată despre dispariţiile
care s-au întâmplat în această zonă
În 1850, avem cazul unui proprietar de plantaţie,
care s-a plimbat pe munţi
şi a dispărut definitiv.
Iar apoi un grup de sclavi ai lui, ducând lanterne,
au încercat să-l găsească, însă nu au mai dat de el.
Şi apoi au dispărut şi aceştia.
Într-un alt caz, o femeie a dispărut pe Muntele Brown,
iar o echipă întreagă de oameni care erau trimişi să o găsească, nu s-au mai întors.
Au existat dispariţii misterioase de oameni,
care au urcat pe munte şi nu s-au mai întors
şi în fiecare caz, se face referire la aceste lumini misterioase,
ca şi cum aceste lumini funcţionează probabil ca un portal
sau poartă de intrare prin care aceşti oameni dispar.
Ar putea exista, de fapt, locuri pe Pământ
unde grupuri întregi de oameni ar putea dispărea
prin anumite tipuri de portaluri?
Şi dacă da, este posibil ca luminile şi dispariţiile de pe Muntele Brown
să facă parte dintr-un plan mai amplu?
Teoreticienii astronauţilor antici afirmă că DA
şi sugerează că acestea pot oferi indicii
pentru unele dintre cele mai enigmatice dispariţii moderne.
Oceanul Pacific, 2014.
Cursa aeriană Malaezia 370, care zbura de la Kuala Lumpur spre Beijing,
a dispărut misterios de pe radar deasupra apelor Vietnamului,
fără nici un semnal de pericol.
Avionul a dispărut,
împreună cu cei 12 membri ai echipajului şi 227 pasageri la bord.
După una dintre cele mai vaste şi costisitoare căutări din istorie,
nu au fost localizate rămăşiţele avionului.
Teoriile s-au înmulţit despre ce s-a întâmplat cu nava,
incluzând posibilitatea implicării extraterestre.
Din momentul în care a dispărut Cursa MH-370,
au existat unii oameni care imediat au început să speculeze
că ar fi putut avea o conexiune cu OZN-urile şi extratereştrii.
Şi există un precedent istoric pentru aceste tipuri de dispariţii.
Peste tot în lume, auzi aceste relatări despre oameni care dispar misterios.
Triunghiul Bermudelor este un exemplu clasic.
Iar oamenii, avioanele şi alte obiecte
se aflau în locul şi timpul nepotrivit,
dispărând prin portal sau prin poarta stelară.
Doar în SUA,
peste 600.000 de oameni sunt declaraţi dispăruţi în fiecare an
şi 1 % nu mai sunt localizaţi vreodată.
Iar cercetătorii paranormali au remarcat
o tendinţă tulburătoare a dispariţiilor inexplicabile
asociate cu zonele izolate.
Sute de mii de oameni de pe Planeta Pământ dispar în fiecare an...
În fiecare an... şi nimeni nu ştie unde se află.
Păduri naţionale, parcuri.
Au existat relatări despre oameni care discutau
şi care după ce s-au întors, aceştia au dispărut.
Nu au nici o idee unde au plecat. Au căzut în portaluri?
Au fost răpiţi? Au fost teleportaţi?
Putem doar specula despre modul în care
inteligenţa din umbra răpirilor OZN se comportă astfel.
Însă cu siguranţă se bazează pe acestea, dacă doresc să acţioneze clandestin,
dacă încearcă să ascundă ceea ce fac
şi care nu ar fi posibil în cultura noastră din prezent.
Este posibil că, ceea ce vedem aici este acelaşi fenomen,
însă modalităţile s-au schimbat de-a lungul timpului...
prin care în urmă cu mult timp, culturi întregi ar fi dispărut.
Iar acum, dintr-un motiv oarecare,
se întâmplă într-o proporţie mult mai redusă.
Sunt dispariţiile din prezent o continuare a unui fenomen mult mai vechi?
Însă dacă grupuri întregi de oameni sunt extraşi de pe planetă,
ar putea fi aceasta o parte dintr-un plan mai amplu?
Teoreticienii astronauţilor antici cred că răspunsurile pot fi găsite
prin analizarea indiciilor observate la bordul unei nave spaţiale extraterestre.
Houston, Texas. Decembrie 1992.
Opt membri ai Reţelei OZN din Houston
au relatat independent că au fost răpiţi
în unul dintre cele mai ciudate cazuri de răpiri masive din istorie.
Derrel Sims, un fost agent secret american,
a realizat o investigaţie preliminară.
Toţi aceşti oameni, independenţi unul de altul
şi spre uimirea şi indignarea mea, au relatat aceiaşi poveste.
Aceeaşi navă, aceleaşi entităţi.
Ei i-a identificat pe fiecare în detalii amănunţite.
Unii dintre ei nici măcar nu îi cunoşteau prea bine pe ceilalţi.
Toţi aceşti oameni au descris cum au fost luaţi de o navă şi o entitate mică.
Iar entitatea i-a dus pe o navă mult mai mare.
După investigarea numeroaselor apariţii OZN,
care au fost raportate în noaptea incidentului,
Sims a făcut o descoperire şocantă.
Cineva în Japonia a filmat Luna în această perioadă,
în care se poate vedea o navă masivă ce lasă o umbră,
în timp ce survolează suprafaţa selenară.
În acelaşi moment cu răpirea masivă.
Deci, avem confirmarea dorită.
Cercetătorii OZN care au urmărit cazul,
cred că informaţiile strânse de la eveniment
ar putea face lumină în fenomenul răpirilor
şi pot fi indicii pentru înţelegerea agendei extraterestre.
Unul dintre oamenii răpiţi a văzut un fel de hartă pe un perete.
Harta pe care persoana a văzut-o că era pe perete
a indicat implicarea de aproximativ 6.000 de ani a extratereştrilor în umanitate.
Noi ne aflăm în ultima porţiune mică a acelei hărţi,
din care au mai rămas 100 de ani.
Ceea ce deducem din informaţia celui răpit
a fost că acest experiment, indiferent care ar fi el,
este aproape de final.
După observarea hărţii, unul dintre răpiţi
a fost dus printr-un coridor masiv spre o altă parte a navei.
A fost o cameră imensă. De o dimensiune uriaşă.
Am spus: "Ce vezi?"
A spus că semăna cu o colecţie,
aproape similar cu un muzeu al obiectelor care au fost strânse.
Se pare că au strâns specii, animale, oameni, tot felul de lucruri.
Şi am spus: "Care era importanţa acestuia?"
Iar el a spus: "Nu cred că aceştia erau morţi.
Cred că toţi erau adormiţi."
Asta ar putea explica motivul pentru care
unii oameni dispar şi nu mai se întorc dintr-o răpire.
Fac lumină relatările răpirilor masive din Houston
asupra planului extraterestru?
Şi dacă da, s-ar putea ca povestirile despre dispariţiile de-a lungul istoriei
să nu fie iluzorii, ci să aparţină de un program
de colectare a fiinţelor umane şi a altor specii pământene?
Însă pentru care scop?
Poate aceste răpiri nu se întâmplă dintr-un motiv aleatoriu.
Aceste mostre sunt luate,
astfel încât ADN-ul uman să fie păstrat
în cazul unui eveniment imprevizibil al unei catastrofe ecologice masive,
care a distrus viaţa umană de pe Pământ, aşa cum o ştim în prezent.
Evoluţia oamenilor pe această planetă
a fost un experiment complet şi total din partea extratereştrilor.
Îl numim "proces experimental de laborator" pe această planetă.
Inteligenţele clonează şi hibridizează,
amestecă şi potrivesc.
Pământul ar putea foarte bine să fie o fermă, pur şi simplu.
Este similar cu Insula Doctorului Moreau,
unde modificăm genetic, amestecăm, răpim,
luăm, aducem înapoi.
Asta ar putea fi cel mai mare creuzet al practicii experimentale din Univers.
Însă, ştii, aşa cum afirmase NASA,
vor descoperi forme de viaţă extraterestră în 20 de ani.
Cred că vom descoperi că fiinţele din alte lumi
seamănă cu noi foarte mult.
S-ar putea ca extratereştrii
să fi venit, într-adevăr, pe Pământ
şi au răpit grupuri masive de oameni de-a lungul istoriei nostre?
Şi dacă da, realizează experimente fiinţele din alte lumi
pentru a îmbunătăţi rasa umană?
Pentru a ne pregăti să devenim parte din comunitatea intergalactică?
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează
că într-o zi ne vom întâlni cu strămoşii noştri extratereştri.
Însă, poate, pentru unii dintre noi
această întâlnire deja s-a produs.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania