Un om de ştiinţă vizionar.
El e autorul celui mai mare salt din istoria umană.
O singură obsesie.
Vroia să ajungă în spaţiu
pentru că vroia să meargă în spaţiu.
Şi un trecut misterios.
Trebuie să ne întrebăm de unde avea cunoştinţele astea.
El a dezvoltat mijloacele necesare pentru a duce un om pe Lună,
însă a fost pasiunea lui Wernher von Braun alimentată
de propriile ambiţii ?
Sau poate a fost influenţat de fiinţe nepământene ?
Wernher von Braun avea legături cu un fel de forţă extraterestră,
care ne călăuzeşte chiar şi în spaţiu.
Chiar de la apariţia civilizaţiei,
omenirea şi-a pus originile pe seama zeilor
şi a altor vizitatori veniţi din stele.
Dacă ar fi adevărat ?
Ne-au ajutat, într-adevăr, extratereştri
să ne scriem istoria ?
Şi dacă da,
l-au influenţat, oare, extratereştri pe Wernher von Braun ?
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]
EXTRATEREŞTRI ANTICI Sezonul 8, episodul 2
- Agenda secretă de la N.A.S.A. -
Huntsville, Alabama. 24 iulie, 1969.
Mii de oameni s-au adunat în Piaţa Courthouse,
pentru a ovaţiona întoarcerea triumfală a dr. Wernher von Braun,
la doar câteva ore după ce modulul de salvare al navetei Apollo 11
a plonjat în Oceanul Pacific.
Statele Unite realizaseră
ceea ce mulţi credeau a fi imposibil,
să ducă un om pe Lună.
Fotografia a făcut înconjurul Americii
în ziarele de a doua zi,
glorificând inginerul de rachete care a stat în spatele acestei realizări.
Von Braun este un titan.
Este una dintre figurile importante ale ultimului secol.
A fost cu mult înaintea timpurilor sale.
Von Braun credea cu tărie
că viitorul omenirii era în spaţiu.
Este cea mai puternică voce pe care am avut-o
în istoria programului spaţial.
Considerat de NASA
ca fiind "Părintele rachetei",
von Braun este creditat fie cu inventarea,
fie cu ajutorul dat la dezvoltarea multora
dintre cele mai sofisticate tehnologii aeriene care există astăzi,
cum ar fi racheta antiaeriană supersonică...
racheta balistică...
primul satelit american...
şi primul vehicul spaţial american,
inclusiv a enormei rachete Saturn V,
care a permis omului să ajungă la Lună.
Fără exagerare, Programul Apollo a fost numit
"cea mai mare realizare pe care omenirea a înfăptuit-o vreodată".
Fără Wernher von Braun, noi nu am fi ajuns la lună.
Până acum, Saturn V este cea mai puternică rachetă
pe care am construit-o vreodată.
Realizările sale inginereşti au fost egalate
doar de cruciada costisitoare de a trimite omul în spaţiu.
În anii 50s, când călătoria spaţială părea o fantezie,
Wernher von Braun făcea echipă cu Walt Disney,
pentru a convinge publicul neîncrezător
că ducerea omului pe Lună nu este doar posibil,
dar că se va şi întâmpla cât de curând.
În acest film,
vizionat de, se estimează, 42 de milioane de oameni,
von Braun prezice cu curaj
nu doar cum vom trimite omul în spaţiu,
ci şi utilizarea costumului de protecţie,
vehiculul pentru aselenizare, staţii spaţiale orbitale
şi chiar călătorii umane pe Marte.
Dacă ar fi să începem astăzi,
în cadrul unui program spaţial bine organizat şi bine finanţat,
cred că o rachetă utilizabilă
am putea construi şi testa cam în zece ani.
Dar, mai precis, cine a fost acest geniu al ingineriei,
cu asemenea viziuni extraordinare despre viitor ?
De ce a fost atât de convins
că omul ar putea şi ar trebui să călătorească în spaţiu ?
Şi ce se aştepta să găsim, când am fi ajuns acolo ?
Wernher von Braun s-a născut la 23 martie 1912,
într-un orăşel din Prusia de Est.
Al doilea dintre cei trei fii,
Wernher a avut o copilărie prosperă şi privilegiată.
Dar, deşi s-a născut într-o familie înstărită,
s-a făcut remarcat prin pasiuni neobişnuite şi o minte ageră.
Tatăl său spunea odată:
"Nu ştiu de unde are acest talent",
şi a declarat de mai multe ori
că îşi consideră fiul un mister.
Wernher von Brauna fost mulţi talentat.
Îi lucrau ambele emisfere cerebrale.
Se putea gândi la lucruri tehnice,
îşi imagina construirea rachetelor şi călătoria spaţială,
dar era şi un muzician desăvârşit.
Iar aceste trăsături s-au manifestat de timpuriu.
Cred că părinţii săi ştiau încă de când avea patru sau cinci ani
că era foarte special.
În tinerese, mama i-a dăruit un telescop,
iar el se uita la Lună şi zicea, "Vreau să merg acolo."
"Vreau să construiesc maşina care să ajungă pe Lună."
Şi, într-adevăr, a făcut-o peste 50 de ani.
Wernher von Braun a crescut într-o perioadă
când scriitorii de ficţiune germani se axaseră
pe nuvele utopice de ştiinţă,
care adesea prezentau un inginer german idealizat
care rezolvă problemele lumii cu ajutorul ştiinţei şi tehnologiei.
Filme cum erau "Metropola lui Fritz Lang"
şi "Femeia pe Lună", de asemenea au stârnit imaginasia publicului
şi, fără îndoială, au avut o puternică influenţă asupra lui von Braun.
Pentru un tânăr care trăia în anii 1920 - 1930,
călătoria spaţială era de domeniul fantasticului şi ceva nefiresc
pentru a fi posibil vreodată.
Şi, deşi fraţii Wright au realizat primul avion cu motor, în 1903,
calul şi trăsura încă reprezentau
o modalitate de transport utilizată la scară largă.
O realizare ca aceea de a duce omul pe Lună
era ceva aproape imposibil în acele vremuri,
ba chiar de neimaginat.
Wernher von Braun era obsedat de călătoria către Lună
şi către Marte încă din copilărie.
Iar acesta a fost destinul său.
Pe când era adolescent,
von Braun scria lucrări despre zborul orbital,
iar la vârsta de 20 de ani
deja fusese numit ca director al Programului de Rachete german,
de către ofiţerul de artilerie căpitan Walter Dornberger.
Mai târziu, în 1952, Dornberger scria
în cartea sa "V-2, focul din spaţiu",
că a fost profund impresionat de energia tânărului von Braun,
de perspicacitatea şi cunoştinţele sale teoretice uimitoare.
Când încerca să-şi îndeplinească unul dintre obiective,
se dedica cu totul
şi îşi îndeplinea sarcina în cel mai scurt timp.
Avea pregătire de inginer,
iar să faci un doctorat în fizică nu este un fleac.
Iar el şi-a obţinut doctoratul
la vârsta la care majoritatea studenţilor germani încă nu absolviseră.
Dar cum se face că Wernher von Braun,
împreună cu alte genii ştiinţifice contemporane cu el,
cum au fost Nikola Tesla,
Robert Oppenheimer şi Albert Einstein
au fost înaintea tuturor când e vorba despre rachete ?
Şi ce se ascunde în spatele obsesiei sale
de a călători la stele ?
Unii adepţi ai paleoastronauticii consideră
că micul geniu a fost călăuzit de forţe nepământene.
Poate că inspiraţia i-a venit de la literatura fantastică.
Poate i-a venit de la propria imaginaţie şi viziune
despre cum ar putea viitorul să fie.
Sau poate a fost inspirat de ceva extraterestru.
Un anume tip de contact extraterestru
trebuie să i se fi întâmplat lui Wernher von Braun.
Ceva sau cineva trebuie că a ajuns la el, a văzut
încotro avem nevoie să ne îndreptăm ca civilizaţie
şi i-a oferit lui mijloacele şi perspectivele
de care avea nevoie pentru a fi capabil
să ne croiască drumul către spaţiu.
Unii au sugerat
că oameni ca Albert Einstein, Tesla...
au beneficiat de această intervenţie extraterestră,
că au avut acces la această abundenţă de cunoştinţe.
Şi se naşte întrebarea... La fel şi Wernher von Braun ?
A fost şi el unul dintre ei ?
Pentru că viziunile şi ideile pe care le-a avut erau incredibile pentru acele vremuri.
Posibil ca extratereştri
să-l fi ales pe Wernher von Braun
să propulseze omenirea către Lună şi mai departe,
aşa cum propun unii adepţi ai paleoastronauticii ?
Probabil că indicii suplimentare ar putea fi găsite
examinând legătura lui von Braun
cu o instituţie nazistă misterioasă,
cunoscută drept "Ahnenerbe".
În 1933, Adolf Hitler preia puterea
şi demarează consolidarea instituţiilor militare, politice şi economice germane,
sub controlul Partidului Nazist.
Ani de zile, Wernher von Braun a evitat
să devină membru al Partidului Nazist,
însă, la 12 noiembrie 1937,
i s-a ordonat să se alăture şi a făcut-o.
Dacă ne luăm după afirmaţiile sale, nu a avut încotro.
Era nevoit să o facă...
... altfel ar fi avut aceeaşi soartă
ca toţi ceilalţi care nu s-au supus naziştilor,
... cu certitudine moartea.
Von Braun nu credea că mişcarea nazistă e o cale de urmat,
doar s-a folosit de ea pentru a-şi finaliza proiectul rachetelor.
În 1944,
cu ajutorul fondurilor suplimentare
primite de la guvernul german,
von Braun lansa racheta A-4,
înaltă de 14 metri, în greutate de 14 tone,
rebotezată ulterior racheta V-2
sau "Arma răzbunării" (Vergeltungswaffe 2, n.t.).
În vreme ce prima rachetă a lui von Braun a atins numai 2,25 km,
V-2 a urcat la o altitudine de 174,6 km,
devenind primul obiect făurit de om
care a ajuns vreodată în spaţiu.
Racheta, care era alimentată cu combustibil lichid (propergol lichid, n.t.),
nu se compară cu nicio altă rachetă de la acea vreme,
asta pentru că nu existau alte rachete pe atunci.
Abia se dezvoltau rachetele.
Ceea ce a fost von Braun capabil să facă în cazul V-2
a fost să combine teoria cu aplicaţia practică
şi să construiască prima rachetă
capabilă de un zbor suborbital.
Cum a fost capabil von Braun
să dezvolte atât de mult programul de rachete german
în doar câţiva ani ?
A fost din cauza unei naţiuni disperate,
care îl alimenta cu cantităţi enorme de materiale şi bani ?
Sau ar putea exista un alt motiv ?
La 1 iulie 1935,
Heinrich Himmler, comandantul trupelor SS, (Reichsführer of the Schutzstaffel, n.t.)
înfiinţa Ahnenerbe,
un institut nazist de elită, care pretindea
că face cercetări despre istoria culturală şi arheologică a Germaniei.
În fapt, adevăratul său obiectiv s-a dovedit a fi mult mai bizar.
Ahnenerbe a fost bazat pe ideea că rasa ariană
era descendenta directă a vechilor, posibil străini, zei.
O parte din activitatea lor a fost să meargă pur şi simplu
peste tot în lume, căutând artefacte oculte speciale.
Chestii cum sunt Chivotul Legii şi Pocalul Sfânt.
Von Braun devine un colaborator apropiat al lor,
în urma asocierii sale cu SS-ul şi cu Heinrich Himmler.
Iar unul dintre motivele principale a fost
că ei considerau ştiinţa rachetelor ca fiind ceva tainic,
un fel de magie neagră care le-ar fi permis să stăpânească lumea.
Pe măsură ce Al Doilea Război Mondial
cuprinde Europa...
Ahnenerbe îşi extinde cercetările
în programul armelor secrete,
iar Himmler îl numeşte pe von Braun director tehnic
la cea mai mare unitate de cercetări experimentale din Germania,
la Peenemunde, în nord-vestul Germaniei.
Pe perioada acestor câţiva ani,
von Braun dezvoltă tehnologia propulsiei,
aerodinamica şi sistemul de ghidaj al rachetelor
dincolo de ceea ce nimeni nu ar fi crezut că este posibil.
Trebuie să ne întrebăm,
de unde au obţinut ei
asemenea cunoştinţe atât de repede ?
Una dintre posibilele cauze ar fi că Ahnenerbe,
cu cercetările sale,
realmente a descoperit tehnologiile
în urma unora dintre expediţiile întreprinse
pentru găsirea relicvelor antice
când, de fapt, ei căutau tehnologii străvechi.
Este posibil ca Ahnenerbe
să fi descoperit artefacte care i-au ajutat
să progreseze în dezvoltarea armelor ?
Unii adepţi ai paleoastronauticii sugerează că, de fapt,
naziştii nu au recuperat ceva din lumea antică,
ci dintr-una extraterestră.
Un glob luminos multicolor a fost văzut pe cer
în 1937, în sud-vestul Poloniei.
Conform declaraţiilor, aceasta a fost o observaţie OZN.
Însă a fost mai mult de atât.
Această sferă chiar s-a prăbuşit.
Conform mărturiilor,
când investigatorii au ajuns în locul suspectat a fi al prăbuşirii,
au găsit un obiect ciudat în formă de disc.
Oficialii nazişti au afirmat că au dus nava avariată
la o unitate securizată din apropiere,
unde a fost examinată
de către cei mai mari experţi în aeronautică germani,
inclusiv de către Wernher von Braun.
Deşi nimic din vreun presupus OZN nu a supravieţuit războiului,
inginerii germani au dezvoltat o serie de aeronave revoluţionare,
inclusiv primul avion de luptă cu reacţie,
primul bombardier invizibil
şi chiar vehicule antigravitaţionale de tip OZN.
Tehnologia nazistă de la sfârşitul celui de-al Doilea Război Mondial
era atât de avansată, încât ei deţineau lucruri
care chiar şi astăzi sunt ştiinţifico-fantastice...
antigravitaţia...
arme cu fascicul de particule...
farfurii zburătoare...
triunghiuri zburătoare...
lucruri care încă sunt secrete astăzi.
În iunie 1945,
oficialii armatei americane, care capturase oameni de ştiinţă germani,
declarau că naziştii erau cu 25 de ani înaintea
Statelor Unite în tehnologia rachetelor.
Trebuie să ne întrebăm de unde aveau aceste cunoştinţe
şi, de asemenea, în cazul lui von Braun,
care a fost vârful de lance al tehnologiei naziste a rachetelor,
dacă, la fel, şi el a obţinut informaţiile din alte surse,
poate extraterestre,
care l-au ajutat să avanseze atât de repede în tehnologia rachetelor.
Ar putea incredibilul progres
făcut de echipa de proiectanţi a lui von Braun
să fi fost rezultatul unor tehnologii străine ?
Adepţii paleoastronauticii spun că da, reclamând
că cea mai captivantă dovadă nu este uimitoarea tehnologie
deţinută de nazişti,
ci incredibilele progrese care au avut loc după război...
în America.
Oberjoch, Germania, mai 1945.
Ca urmare a sinuciderii lui Adolf Hitler
şi a capitulării Germaniei, Wernher von Braun
şi alte sute de ingineri de rachete germani
se predau Serviciului de Contraspionaj al armatei americane.
A fost o mutare pe care von Braun o plănuise cu luni înainte.
Von Braun şi colegii săi
au luat decizia să se predea americanilor
pentru că au considerat că ar avea acces la o tehnologie mai avansată
şi ar avea o mai bună oportunitate să realizeze
visul lui von Braun de a merge pe Lună şi pe Marte
pentru a le explora.
Chiar dacă era un cunoscut membru SS,
von Braun s-a folosit de poziţia sa
de conducător al programului german V-2
pentru a convinge autorităţile americane să-l aducă în America pe el
şi aproximativ 100 de membrii din echipa sa.
În cele din urmă, alţi 1.500 oameni de ştiinţă germani
şi tehnicieni l-ar fi urmat pe von Braun în America,
prin intermediul unui program secret numit "Operaţiunea Paperclip" (Agrafa, n.t.).
Operaţiunea Paperclip a fost
ordonată de guvern, o operaţiune secretă
pentru recrutarea oamenilor de ştiinţă nazişti,
în special oameni de ştiinţă şi ingineri de rachete,
pentru a ajuta la realizarea unui program de rachete în Statele Unite.
Operaţiunea Paperclip a fost ţinută secretă zeci de ani.
Trebuie să ne întrebăm dacă aceste cunoştinţe speciale,
probabil extraterestre,
pe care le aveau oamenii de ştiinţă nazişti,
au reprezentat ceea ce aveam nevoie cu disperare pentru programul nostru spaţial.
În toamna anului 1945, i-au repartizat
pe von Braun, la 33 de ani ai săi, şi pe colegii săi germani,
la baza de testare a rachetelor de la White Sands Proving Ground,
din New Mexico.
Încă din 1940,
White Sands a fost locaţia pentru testele militare
cu tehnică de ultimă oră în ştiinţa rachetelor şi zborului spaţial.
Conform documentelor oficiale,
sarcina lui von Braun era să-i înveţe pe americani
cum să reconstruiască şi lanseze
rachetele V-2 capturate şi aduse din Germania.
Însă există unii care cred
că von Braun avea o altă misiune strict secretă.
Fostul Locotenent-Colonel Philip Corso,
în cartea sa "The Day after Roswell", (A doua zi după Roswell)
sus?inea că în bază erau depozitate, de asemenea, proiectele secrete R&D,
- Research and Development - Cercetare şi Dezvoltare, n.t.
inclusiv lucrarea despre nava extraterestră.
Locotenent-Colonelul Philip Corso a activat
în armata americană mulţi ani
şi susţinea că el chiar a lucrat
cu tehnologia extraterestră recuperată,
inclusiv cu vehiculul prăbuşit
care a fost recuperat la Roswell, în New Mexico, în 1947.
Există o teorie cum că tehnologia străină de la Roswell,
şi poate şi de la alte prăbuşiri,
a fost dusă la White Sands Proving Ground,
acolo unde lucra Wernher von Braun
şi că toate aceste proiecte R&D care se desfăşurau la White Sands
erau, cel puţin o parte, tehnologie extraterestră.
Corso susţine că aceste eforturi inginereşti au avut ca rezultat
circuitele integrate de astăzi...
fibrele optice... şi laserele.
Brusca explozie tehnologică de după al Doilea Război Mondial
este inexplicabilă pentru mulţi.
De aceea ei arată către Wernher von Braun şi nazişti
ca fiind sursa acestei tehnologii.
De asemenea, ei susţin
că o super armă nazistă secretă, numită "Die Glocke",
a căzut în mâinile americanilor.
Conform relatărilor, "the Bell" (Clopotul, n.t.), aşa cum este cunoscut,
a fost adus în Statele Unite
în urma unei înţelegeri secrete cu generalul SS Hans Kammler,
acelaşi om care a stat în spatele construirii
unităţilor Mittelwerk şi Peenemunde.
"Die Glocke", sau Clopotul, se spune că reprezintă
vârful programului pentru armele-minune naziste.
Este un clopot metalic, de aproximativ 2,7 metri în diametru,
cu multe proprietăţi misterioase.
Oamenii de ştiinţă care l-au văzut
şi amintirile despre apariţia şi utilizarea sa sugerează
că avea proprietăţi antigravitaţionale.
Suntem îndreptăţiţi să considerăm
că savanţii germani au stat la baza acestor proiecte
şi că tehnologia luată de la ei
este exact ceea ce se foloseşte
la aşa-numita "reproducere a unui vehicul străin",
construit de către industria noastră de armament.
Au existat zvonuri
că multe dintre armele secrete naziste au fost ascunse
la baza subterană de cercetare de la Mittelwerk.
În anii 90,
arheologul şi savantul german Willi Kramer
a stabilit că 70 de tone din materialele
care mai existau la Mittelwerk acum lipsesc.
Este posibil ca materialele care lipsesc să fi sfârşit în mâinile americanilor ?
Posibil ca alte indicii să poată fi găsite prin examinarea poveştii
despre cum Wernher von Braun a dus un om pe Lună.
La începutul anilor 50,
publicul american părea să aibă un apetit de nepotolit
pentru ştiinţifico-fantastic.
Părea că, după bomba atomică,
orice este posibil.
Wernher von Braun a văzut această manie ca pe o oportunitate
de a face publicul să participe la visul său despre explorarea spaţiului
şi a pus la cale un plan
de a transforma SF-ul în adevăruri ştiinţifice.
În 1952, a captat imaginaţia publicului
cu o serie de articole ilustrate în revista "Collier's",
descriind viaţa în spaţiu.
Era la doi ani după ce von Braun făcuse echipă
cu, probabil, singurul om la fel de pasionat ca şi el
de transformarea visurilor în realitate: Walt Disney.
De-a lungul celor trei filme,
von Braun a folosit modele şi artişti de animaţie de la Disney
pentru e ilustra viziunea sa despre programul nostru spaţial.
Aici avem un model la scară al Pământului
cu Luna la 386.242,6 km depărtare.
Acesta este traseul eliptic
pe care racheta noastră îl va urma,
ieşind... şi revenind.
Trebuie să ghidăm corect naveta în drumul spre Lună,
astfel încât ambele să ajungă
în aproximativ acelaşi loc din spasiu în acelaşi timp.
Chiar dacă acum avem cunoştinţele teoretice
pentru a face o călătorie la Lună,
vor mai trece mulţi ani până când planurile noastre se vor materializa.
Wernher von Braun a fost o combinaţie
între savant, inginer şi vizionar.
Von Braun a fost acea rară combinaţie,
şi probabil că vizionarul din el i-a ridicat munca
deasupra sferei obişnuite
a realizărilor ştiinţifice şi inginereşti.
4 octombrie, 1957.
Cosmodromul Baikonur, Kazakhstan.
Uniunea Sovietică şochează lumea
când lansează naveta Sputnik pe orbita Pământului
şi învinge Statele Unite, devenind prima ţară
care trimite în spaţiu un obiect făurit de om.
Uniunea Sovietică a şocat Statele Unite
prin plasarea primului satelit artificial în spaţiu.
Sputnik zburând deasupra noastră nu era doar o chestie înfiorătoare,
deoarece, dacă putuseră să pună un satelit peste noi,
de ce nu ar fi putut pune şi o bombă nucleară ?
De asemenea, a fost ca o alarmă de trezire,
pentru că majoritatea oamenilor considerau
că Rusia este în urma noastră din punct de vedere tehnologic.
Interesul Americii pentru spaţiu a luat amploare,
iar în următorii ani
Wernher von Braun conduce echipa de proiectare
care a trimis primul satelit american în spaţiu
şi primul om pe orbită...
toate cu ajutorul rachetelor bazate pe proiectul V-2 original al lui von Braun.
Trei, doi, unu...
La fel de impresionant cum au fost aceste isprăvi,
următorul pas pe care-l face omul
va fi şi mai important decât oricare altul de până atunci.
La 20 iulie 1969,
Wernher von Braun, la 57 de ani, urmărea,
din camera de control a misiunii, cum o fiinţă umană,
pentru prima dată în istorie,
pune piciorul pe un corp ceresc, altul decât Pământul.
CHARLIE DUKE: "Te-am recepţionat, Vulturul."
NEIL ARMSTRONG: "Aici baza Tranquility".
"Vulturul a aterizat !"
"Este un pas mic pentru om,"
"un salt uriaş pentru omenire !"
Visul lui Wernher von Braun din copilărie,
pe care atât de mulţi l-au considerat imposibil de realizat,
devenise realitate.
Efectiv, am ajuns de la cal şi trăsură
la aselenizare pe Lună în 60 de ani.
Este o creştere exponenţială a tehnologiei.
Este, pur şi simplu, o explozie.
Este fenomenal cum am ajuns atât de departe într-un timp atât de scurt.
Ajungerea pe Lună implică
calcule orbitale extrem de precise,
iar posibilitatea de a rata Luna
sau de a nu fi prins pe orbită
depind de mai puţin de un grad al traiectoriei
şi de un mic procent al vitezei de intrare (pe orbita Lunii, n.t).
Deci, abilitatea de a ajusta traiectoria în timp real
şi de a corecta acele calcule
a fost o realizare admirabilă.
Dar cum de a ştiut von Braun
toate informaţiile necesare pentru a calcula
nu numai cum să trimită omul pe lună,
dar şi cum să-l aducă înapoi pe Pământ ?
De unde a avut date cum ar fi
puterea de atracţie a Lunii,
viteza necesară pentru a penetra orbita Pământului
sau efectele radiaţiilor cosmice asupra navetei ?
BUZZ ALDRIN: "Suntem în faza de apropiere".
"Totul e în regulă."
Şi cum de a ştiut von Braun răspunsurile,
în urmă cu 15 ani,
când a apărut în emisiunile lui Walt Disney "Omul în spaţiu" ?
O consider a fi o posibilitate
ca înzestrarea tehnologică extraterestră
care a picat în mâinile unor tipi ca Wernher von Braun
a fost, de fapt, un element-cheie,
care ne-a permis să facem salturi tehnologice
mult mai repede decât am fi fost noi capabili vreodată
dacă nu am fi beneficiat
de această tehnologie avansată.
Wernher von Braun şi-a dorit mai mult
decât să trimită oameni pe Lună şi să-i aducă înapoi.
Către sfârşitul vieţii vorbea despre colonii în spaţiu.
Poate a fost inspirat de ceva extraterestru.
S-ar putea ca von Braun nu doar să fi fost ghidat
de o inteligenţă străină,
ci şi această realizare încredibilă de a ajunge la Lună
să fi fost, într-adevăr, posibilă
cu ajutorul tehnologiei extraterestre ?
Unii adepţi ai paleoastronauticii spun
că nu doar în acest caz există dovezi
că NASA a întâlnit pe Lună mai multe decât au dezvăluit.
RONALD EVANS: "Baza Tranquility, aici Houston".
"Recomandările pentru direcţie sunt PGNS" (Primary Guidance and Navigation System)
"Aveţi liber la decolare".
21 iulie 1969.
La aproximativ 21 de ore de la aselenizare,
modulul lunar "Vulturul" decolează
pentru a reveni la naveta spaţială Columbia, (Apollo 11, nu Columbia, n.t)
pentru a reveni pe Pământ.
Cosmonauţii au luat cu ei
21,5 kg de sol lunar
şi, de asemenea, au lăsat nişte obiecte pe Lună,
cum ar fi instrumente ştiinţifice,
un steag american
şi o mică placă care aminteşte de misiunea Apollo 11.
Dar, probabil, cel mai curios obiect lăsat pe Lună
era un săculeţ ce conţinea
o imitaţie din aur a unei ramuri de măslin
şi un disc din silicon
înregistrat cu mesaje de pace şi bune intenţii
din partea a 73 de preşedinţi de state.
De ce au fost trimise în spaţiu aceste mesaje simbolice ?
Unii adepţi ai paleoastronauticii sugerează că
omul din spatele Programului Apollo, Wernher von Braun,
se aştepta să găsească ceva mai mult pe Lună
decât vroia NASA ca publicul să ştie.
Wernher von Braun spunea cu mândrie
că următorul război mondial va fi cel contra extratereştrilor.
Afirmaţiile sale au fost foarte controversate.
Unii au spus că au fost doar simple afirmaţii,
că nu mai poate exista un alt război mondial acum,
când avem arme atomice.
Alţii au presupus că el ştia ceva
şi că făcea referire la un adevăr teribil.
O altă poveste relatează că von Braun a declarat
că am fost ajutaţi de "ei" să ajungem în spaţiu.
Dacă cineva avea cunoştinţă despre extratereştri,
acela ar fi fost unul ca Wernher von Braun.
Unii adepţi ai paleoastronauticii susţin
nu doar că fiinţe extraterestre au ajutat omul să ajungă la Lună,
ci şi că, odată ajunşi acolo, am descoperit dovezi
că nu suntem singuri.
Astfel, ei fac referire la cea mai puternică dovadă, care poate fi găsită
prin examinarea ultimei călătorii umane pe Lună:
misiunea Apollo 17 din 1972.
Cu siguranţă, nu ni s-a spus totul
şi este ceva dubios în legătură cu aselenizările,
bineînţeles, atât cât ştim noi despre ele.
Apollo 17 a fost, de fapt, o misiune pentru recuperare de tehnologie.
HARRISON SCHMITT: "Da, arată de parcă"
"un geolog a fost aici înaintea noastră."
Unele dintre ele au de-a face chiar cu zona unde au aterizat.
Existau câţiva munţi în zonă care nu arătau chiar ca nişte munţi.
Unul dintre ei arată chiar hexagonal.
Aceştia seamănă izbitor cu nişte structuri artificiale.
Cosmonauţii au mers direct la acest munte hexagonal.
Au parcat la poalele lui
şi apoi au ieşit din rover-ul lunar.
Interesant este că, pentru următoarele 20 sau 30 de minute,
NASA a preluat controlul camerei de filmat de pe rover
şi au îndreptat-o în toate direcţiile,
mai puţin către ce făceau cosmonauţii.
Au avut suficient timp să coboare
în interiorul acestei depresiuni în formă de V.
JOHN YOUNG: "Bine, hai să ne întoarcem."
Este interesant că nu am văzut niciunul dintre cosmonauţi
până când nu au revenit la rover-ul lunar.
Nu e nicio îndoială că este un mister
ceea ce căutau, ce au găsit,
posibil să fi fost veche tehnologie extraterestră ?
Adepţii teoriei paleoastronauticii sugerează
că şi mai captivant decât formaţiunea hexagonală
este ce apare într-un alt loc care a fost filmat...
Craterul Shorty.
SCHMITT: "Este sol portocaliu !"
CERNAN: "Nu-l atinge până nu-l văd."
SCHMITT: "Este peste tot !"
"Portocaliu !"
În Craterul Shorty se poate vedea sol portocaliu
ce a fost decoperit în zona de aterizare.
Iar motivul pentru care solul era portocaliu
era pentru că avea o mare cantitate de oxigen în el,
ceea ce a fost o surpriză.
Însă cea mai mare surpriză este,
dacă realmente priveşti în crater,
că ceea ce vezi sunt obiecte care, la început,
cu ochiul liber, par a fi pietre,
dar de fapt, dacă le studiezi din perspectiva unui inginer,
ceea ce vezi sunt mecanisme.
Şi chiar în mijlocul craterului
există un obiect foarte interesant,
pe care, dacă îl măreşti, începe să semene
din ce în ce mai mult cu un cap uman.
Mike Bara şi colegul său, cercetătorul Richard Hoagland,
au obţinut negativele primelor poze de la Craterul Shorty
şi, după ce au prelucrat imaginile,
au descoperit că obiectul pare metalic.
Cel mai intrigant lucru este acela că,
în partea de sus a gurii, exista o fâşie roşie clară, distinctă.
Iar aceasta strălucea şi reflecta lumina
ca şi cum ar fi fost metalică.
Apoi realizezi că, probabil, ceea ce vezi
este capul unui robot, în aparenţă, umanoid.
Resturile unei explozii care a avariat şi distrus
o grămadă de lucruri mecanice.
Într-adevăr a recuperat NASA artefacte extraterestre de pe Lună ?
În mod curios, la 30 iunie 1972,
la 5 luni după misiunea Apollo 17,
Wernher von Braun s-a pensionat,
nemulţumit de direcţia pe care o luase Programul Apollo.
Cu toate acestea, şi-a continuat eforturile de a reveni în spaţiu,
orientându-se pentru ajutor către prosperii şi puternicii săi prieteni.
Dar despre ce le-a vorbit ?
Este posibil să existe
un program spaţial secret ?
Pasadena, California.
22 ianuarie 2015.
Funcţionării de la "Jet Propulsion Laboratory"
fac publice planurile pentru elicopterul marţian,
o dronă care va tripla distanţa pe care o poate explora un rover.
Între timp, privatizarea explorării spaţiului
a creat o nouă industrie, de 300 de miliarde de dolari,
care e posibil să întreacă curând progresele făcute de NASA.
Şi unii adepţi ai paleoastronauticii cred
că această industrie spaţială privată
este creaţia lui Wernher von Braun.
Wernher von Braun a fost ascultat de şapte preşedinţi americani,
de cei mai mari savanţi ai lumii
şi de mulţi dintre liderii industriali ai lumii.
Este firesc să poţi avea legături
cu grupurile private care au resursele,
mijloacele şi dăruirea
să dezvolte propria lor tehnologie avansată,
independent de guverne, independent de public,
de oamenii de pe planetă.
După ce s-a retras de la NASA, în 1972,
Wernher von Braun a fost invitat
la întrunirile Clubului Bohemian,
un grup discret format din oameni cu o mare putere,
faimoşi pentru întâlnirile lor retrase de la ţară.
Pentru ce ?
De ce participa ?
Sunt zvonuri cum că unii membrii ai Clubului Bohemian
făceau, de asemenea, parte dintr-un alt grup numit "civilizaţiile separatiste",
care dezvoltase tehnologii avansate
independent de guvernele lumii.
Am avut oameni din interior care mi-au spus
că au lucrat la acest program spaţial,
că avem o civilizaţie separatistă
care este extrem de avansată...
că deja avem relaţii diplomatice
cu o varietate de specii şi culturi extraterestre.
Este posibil ca von Braun să fi ştiut de existenţa extratereştrilor ?
Posibil ca eforturile sale extraordinare de a ajunge în spaţiu
să fi fost motivate de dorinţa
de a veni în contact cu fiinţe nepământene ?
Posibil să fi făcut tot timpul parte din planul său
faptul că noi avem o industrie spaţială privată
care acţionează în secret ?
În ultimii 60 şi ceva de ani,
nu am dezvoltat nicio nouă tehnologie de propulsie.
Ceea ce pare foarte puţin probabil.
Deci se naşte întrebarea,
de fapt, în ce moment NASA a dezvoltat următorul nivel
al tehnologiei propulsiei pe care, probabil, că îl ţine secret ?
La 16 iunie 1977,
după o luptă de patru ani cu cancerul,
Wernher von Braun moare, la vârsta de 65 de ani.
Placa sa funerară nu conţine niciun epitaf,
doar o simplă trimitere la Psalmii 19:1 (rostiţi de David, n.t),
un pasaj biblic care glăsuieşte
Cerurile declară slava lui Dumnezeu
şi bolta cerească istoriseşte despre lucrările mâinilor Lui.
Predicţiile curajoase făcute de Wernher von Braun,
că vom duce omul pe Lună,
vom explora Marte
şi vom construi o staţie spaţială,
toate urmează să se întâmple.
Dar, oare, acest incredibil vizionar
ne pregătea pentru ceva şi mai măreţ ?
La 20 ianuarie 2015,
preşedintele Barack Obama anunţa,
în discursul adresat Congresului,
că următorul pas în cadrul programului spaţial american
este o misiune umană către Marte.
Luna trecută, am demarat construirea unei noi navete,
ca parte a revigorării programului spaţial
care va trimite cosmonauţi americani pe Marte.
Fotografiile făcute pe Marte au dezvăluit formaţiuni misterioase,
pe care unii le-au interpretat ca structuri artificiale,
cum ar fi piramide...
conturul unui sfinx...
şi chiar o sculptură a ceea ce pare a fi...
o faţă cu trăsături umane.
Posibil să existe viaţă pe Planeta Roşie ?
Şi cum ar fi
ca următoarea misiune a NASA să nu fie o călătorie într-acolo,
ci dezvăluirea faptului
că deja am fost acolo ?
Fără îndoială, când priveşti suprafaţa lui Marte,
acolo există ruinele unor structuri artificiale.
Fără îndoială, când priveşti fotografiile de pe Lună,
acolo există ruinele unor structuri artificiale.
Şi pare puţin probabil să fi fost noi,
ca fiinţe umane să fi construit acolo.
Se naşte întrebarea, a mers NASA în diferite locuri,
cum ar fi pe Luna sau pe Marte, şi a decoperit lucruri
despre care tuturor ne-ar place să ştim,
dar care ne sunt ascunse ?
Şi dacă deja suntem pe Lună...
dar totul este ţinut secret ?
Şi dacă există o întreagă infrastructură secretă
şi deja există o colonizare în desfăşurare pe Lună, pe Marte
şi, la fel de bine, pe alte luni din sistemul nostru solar ?
Să sperăm că ni se va dezvălui cât de curând,
când zidul secretomaniei va fi, în sfârşit, dărâmat
şi ni se va spune adevărul.
Este posibil ca cel mai mare inginer de rachete
pe care l-a cunoscut omenirea
să-şi fi găsit inspiraţia nu în lumea noastră, ci în alta ?
Posibil ca Wernher von Braun să fi fost ales
să propulseze omenirea în spaţiu ?
Să fi fost el capabil
de mult mai mult decât suntem noi conştienţi ?
Probabil, într-un viitor apropiat,
vom înţelege pe deplin viziunea lui von Braun despre călătoria spaţială
şi, în cele din urmă, vom sta faţă în faţă cu strămoşii noştri extratereştri.