Cranii misterioase.
ADN-ul nu se potriveşte cu cel uman.
Mutaţii bizare.
Ar putea fi o formă de viaţă umană de tip reptilian.
Şi monştrii înspăimântători.
Apaşii aveau o figură demonică
care te putea împietri dacă te privea.
În culturi din întreaga lume
există poveşti despre ciudaţi zei cu formă umană.
Au întâlnit, cu adevărat, strămoşii noştri asemenea fiinţe nepământene?
S-ar putea să aibă ele o legătură cu noi?
Ne-au rămas doar vestigii ale dascălilor
care au vizitat omenirea în trecutul îndepărtat.
ADN-ul nostru conţine o genă extraterestră rătăcită,
care acum iese la iveală, exact la momentul oportun.
Încă din zorii civilizaţiei,
omenirea şi-a pus originile pe seama zeilor
şi a altor vizitatori din stele.
Dacă ar fi adevărat?
Ne-au ajutat, într-adevăr, fiinţe extratereste să ne scriem istoria?
Şi dacă da, s-ar putea ca omul să fie doar o ramură
din arborele genealogic extraterestru?
Cine au fost?
De ce au venit?
Ce au lăsat în urmă?
Unde au plecat?
Se vor întoarce?
EXTRATEREŞTRI ANTICI - Sezonul 8, episodul 5-
EVOLUŢIA EXTRATERESTRĂ
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]
Craniul numărul 44, aparţinând culturii Paracas.
Descoperit în 2012, are o greutate de 1,2 kg
cu 25% mai greu decât al unui adult obişnuit.
Dimensiunea craniană este de 1.500 cm cubi, cu 20% mai mare decât normal.
Şi îi lipseşte sutura sagitală,
articulaţia ţesutului conjunctiv
întâlnită între oasele parietale la toate craniile umane.
Acesta este doar unul dintre sutele de cranii deformate
care au fost găsite pe Coasta de Sud din Peru încă din 1927.
S-a întâmplat în momentul în care
arheologul Julio Tello dezgopa pentru întâia dată
un uriaş cimitir, care se crede că a fost construit de cultura Paracas,
care a trăit în regiune de la 800 î.e.n. până la 100 î.e.n.
Julio C. Tello a fost tatăl arheologiei peruviene...
... iar în 1920 a descoperit mumii bandajate.
Şi fiecare astfel de mumie era o persoană cu craniu alungit.
Fuseseră înmormântate în mausoleuri de familie,
în unele cazuri la adâncime de 9 metri în roca de bază.
Curentul de opinie în rândul arheologilor este
că alungirile se datorează, cel mai probabil, legării capetelor,
care presupune înfăşurarea capetelor copiilor
cât încă craniile lor sunt moi,
cu scopul de a le schimba forma.
Este o practică întâlnită la multe culturi din întreaga lume, utilizată de mii de ani.
Dar de ce ar dori oamenii să alungească capetele propriilor copii?
Adepţii paleoastronauticii sugerează
că bandajarea capetelor a fost inventată de oamenii primitivi,
în încercarea de a imita înfăţişarea vizitatorilor extratereştri.
Însă, conform cercetătorului Brien Foerster,
directorul adjunct al Muzeului de Istorie Paracas,
bandajarea capului ar produce alte anomalii decât cele prezente la craniile Paracas.
Cam cinci procente dintre craniile alungite
pe care le-am găsit la Paracas sunt atât de complexe ca formă şi mărime,
încât e greu de crezut că sunt rezultatul
vreunei forme de deformare craniană sau bandajare a capului.
Nu numai că sunt alungite pe verticală,
dar şi orbitele oculare sunt cu mult mai mari decât ar fi normal.
Există două găuri în partea din spate a craniului...
numite foramen, (orificii, canale, n.t.)
prin care se desfăşurau circulaţia sanguină şi nervoasă.
De asemenea, maxilarele lor sunt foarte puternice.
La cele mai mari dintre ele,
întâlnim cranii cu 60% mai grele decât un craniu uman normal
şi o cavitate craniană care este de 2,5 ori
mai mare decât creierul unui om normal.
Dar dacă aceste cranii alungite nu sunt rezultatul
unei vechi practici de bandajare a capului,
atunci cine sau ce sunt aceste fiinţe misterioase?
În 2014, au fost efectuate teste ADN craniului nr. 44 de la Paracas,
teste care au avut rezultate surprinzătoate.
Au fost făcute anumite teste ADN de referinţă,
iar rezultatele, conform geneticienilor, sunt destul de neaşteptate.
Cu certitudine existau porţiuni de ADN
care nu se potriveau cu nimic cunoscut a fi uman.
Ceea ce mie îmi sugerează că acele cranii ar putea foarte bine
să fie o rudă îndepărtată a lui Homo sapiens,
dar nu chiar Homo sapiens.
Când ne uităm la acest tip de probe arheologice,
vedem dovada clară, palpabilă, testată ADN,
că extratereştri s-au plimbat pe Pământ chiar printre noi.
Personal, consider că este o posibilitate ca ceea ce avem acolo
să reprezinte rămăşiţele aşa-zişilor dascăli
care au vizitat omenirea într-un trecut îndepărtat.
S-ar putea ca acest craniu,
împreună cu altele asemenea descoperite în partea de sud a Peru,
să fie altfel decât umane?
Deşi oamenii de ştiinţă continuă să nu accepte această posibilitate,
există noi dovezi cum că, la un anume moment, Pământul a fost locuit
de alte specii, care posedau inteligenţă egală sau chiar mai mare decât oamenii.
Gibraltar. 1 septembrie 2014.
În peştera Gorham, de pe malul Mării Mediterane,
antropologii fac o descoperire
care schimbă fundamental interpretarea istoriei umane timpurii.
Un model în carouri, scrijelit în piatră acum 39.000 de ani,
este primul exemplu cunoscut de artă rupestră,
creat nu de strămoşii noştri, ci de o altă specie inteligentă...
... neanderthalienii.
Înainte de asta, opinia generală era
că doar omul modern (Homo Sapiens, n.t.) avea asemenea abilităţi,
că pictarea peşterilor, gravarea şi modelarea de figurine
au fost ceva rezervat doar omului modern.
Însă acum, situl din Gibraltar arată clar
că neanderthalienii aveau aptitudini pentru reprezentare simbolică.
La fel ca şi oamenii, neanderthalienii au evoluat
din Homo erectus, dar, contrat credinţei polulare,
nu ei sunt strămoşii noştri.
Sunt, de fapt, o specie separată,
care a trăit concomitent cu oamenii timpurii.
Tot mai multe dovezi ies la iveală şi sugerează
că neanderthalienii aveau cel puţin o conştiinţă de grup,
cel puţin nişte idei de exprimare simbolică,
deci, prin urmare, poate că au fost... cel puţin din ce ştim noi,
poate că au fost mai inteligenţi decât noi.
Am găsit o mulţime de dovezi că neanderthalienii foloseau unelte,
probabil în moduri diferite decât o făceam noi.
Am găsit morminte în care erau îngropate flori.
Îşi iubeau copiii la fel ca şi noi.
Tehnologia pe care o deţineau abia acum este descoperită.
Studierea ADN-ului arată că neanderthalienii au trăit laolaltă cu oamenii moderni
vreme de mii de ani şi că s-au împerecheat cu aceştia, înainte de a dispărea.
Iar ei nu sunt singura specie inteligentă
asemănătoare omului din timpurile preistorice.
În 2003, oamenii de ştiinţă îi identificau pe floresiensis,
cunoscuţi drept oamenii Hobbit, în Indonesia.
Iar în 2008 a fost descoperită specia Denisovan hominin în sudul Siberiei.
Fascinant la aceste specii este că
dovezile ADN sugerează
că, atât genetic, cât şi anatomic, sunt diferiţi şi de neanderthalieni,
şi de oamenii moderni,
sugerează că, probabil, acum 40.000 de ani
existau cel puţin trei specii umane diferite pe Pământ.
Cu siguranţă trebuie să existe pe undeva neamuri umane încă necunoscute.
Indiferent că sunt specii sau soiuri total diferite.
Sunt sigur că paleontologii din prezent
şi din viitorul apropiat vor descoperi mai multe din arborele nostru genealogic.
Asistăm, acum, la o situaţie de genul "Stăpânul inelelor",
în care există multiple populaţii umanoide
ce coexistă simultan pe Pământ.
Referitor la denisovani,
ei realmente au în ADN-ul lor urme ale unei specii
complet diferite de alte specii întâlnite pe Pământ.
Nu ştim nici de unde au apărut,
nici cine erau aceşti oameni.
Este un mister totalmente derutant.
Au avut neanderthalienii şi alţi umanoizi străvechi
aptitudini similare sau care chiar le depăşeau
pe cele ale strămoşilor noştri umani?
Iar dacă ştiinţa abia acum descoperă adevărul despre aceste specii,
atunci e posibil ca şi alte forme de viaţă inteligente
să fi hoinărit pe Pământ acum mii de ani?
Posibil ca oamenii să fi împărţit Pământul
şi să se fi încrucişat cu specii care nu aparţin acestei planete?
Adepţii paleoastronauticii sugerează
că alte indicii ar putea fi găsite
prin reconstruirea chipului craniului nr. 44 de la Paracas.
Oraşul New York. 27 martie 2015.
Brien Foerster o angajează pe artista Marcia Moore
pentru a-l ajuta să studieze craniul Paracas nr. 44
dintr-o perspectivă cu totul inedită.
Bazându-se pe experienţa sa în reconstrucţii faciale cu ajutorul modelelor 3-D,
Marcia va încerca să "reînvie" vechiului craniu
scanându-l la calculator şi reconstruindu-i digital chipul.
Aşadar, primul lucru pe care-l vom face...
O să obţin o proiecţie...
Iar acum urmează "să feliem" cu laserul acest craniu...
... apoi vom "împacheta" laolaltă toate aceste felii ale craniului
pentru a obţine un model 3-D.
În calculator... avem generat modelul craniului,
cu toate aceste mici puncte captate de laser
şi am reuşit să creăm o reprezentare precisă a acestui craniu.
Uimitor!
Analizând structura osoasă,
Marcia începe să genereze straturi virtuale de muşchi şi ţesut,
pentru a recreat anatomia facială a craniului Paracas.
După craniu îţi poţi da seama că obrajii sunt proeminenţi.
Bărbia e foarte pronunţată.
Ochii... evident, orbitele sunt mult mai mari,
iar asta pune mereu probleme.
Am lungit puţin gâtul.
Cred că e posibil ca acest craniu să fi avut un gât foarte gros,
deci mai adăugăm material.
Astfel realizăm aspectul uman al craniului.
Bazându-se pe forma craniului,
Marcia aproximează unde să adauge un surplus de ţesut şi muşchi,
până când, într-un final... apare o faţă.
Remarcabil!
Îţi voi prezenta... construcţia...
construim cu grijă obrajii...
conturul maxilarului, ochii...
Aceasta, din nou, este o reconstrucţie,
însă o interpretare despre cum ar fi putut arăta fizic.
Şi iată-l!
Ai dat viaţă unui craniu vechi de două mii de ani.
Care răspunde la unele întrebări dar dă naştere la multe altele.
Absolut.
Găsesc foarte şocantă interpretarea Marciei,
pentru că reprezentarea pe care a realizat-o ea
este atipică pentru locuitorii pe care-i găsim pe coasta din Peru astăzi.
Cultura Paracas a dispărut acum două mii de ani.
Nu au nici urmaşi, nu au nici tradiţie orală,
nici vreun fel de documentare scrisă.
Deci, de fapt, habar nu avem
cine erau şi de unde au apărut.
Din interpretarea Marciei, eu deduc că e posibil
ca acele fiinţe să fi venit pe această planetă din altă parte a Universului
şi s-au împreunat cu fiinţele existente aici.
Cred că reprezintă o subspecie umană.
Ar putea acesta să fie chipul unui hibrid extraterestro-uman?
Ori craniul Paracas nr. 44 ar putea avea origini complet nepământene,
aşa cum susţin unii adepţi ai paleoastronauticii?
Am văzut de aproape acele cranii.
Şi am rămas cu gura căscată!
Mi-au schimbat întreaga perspectivă,
pentru că, dacă compari un craniu unde poţi dovedi
că a fost alungit artificial,
cu unul dintre craniile Paracas,
poţi vedea o diferenţă semnificativă între cele două.
Personal, cred că sunt însăşi extratereştri.
Reprezintă craniul Paracas nr 44 dovada
unei alte inteligenţe... poate chiar extraterestră...
care a convieţuit alături de oameni într-un trecut îndepărtat?
Adepţii paleoastronauticii sugerează
că reconstrucţia facială seamănă cu un vechi conducător
despre care ei cred că a venit din stele...
faraonul egiptean Akhenaten. (Amenhotep IV, n.t.)
Are ochii mari, are un cap prelung,
din anumite puncte de vedere arată ca Akhenaten
sau ca urmaşii săi, cu capete mari, prelungi.
Akhenaten a domnit în secolul 14 î.e.n.
şi a fost considerat un faraon eretic,
pentru că a schimbat religiat politeistă din Egiptul antic.
El a decretat că există un singur zeu... Aten.
Un zeu pe care el îl descria ca pe un disc pe cer.
Akhenaten era fermecat de discul Aten.
Iar discul Aten se presupunea că ar fi Soarele,
însă a fost descris într-un mod cu totul diferit
faţă de cum descriseseră egiptenii până atunci soarele.
Deci devine interesant dacă ne gândim la discul Aten
ca la o posibilă navă spaţială.
De asemenea, când priveşti la aceşti atenisti, cum e Akhenaten...
îţi pui întrebarea dacă nu cumva sunt un fel de extratereştri.
Seamănă destul de mult cu extratereştri Gri.
Domnia lui Akhenaten se caracterizează, de asemenea,
prin schimbări radicale în artă, făcând trecerea
de la portretizarea idealistă a oamenilor la o transpunere mult mai realistă...
fapt care a dat naştere la speculaţii
despre originile faraonului şi ale familiei sale.
Există foarte multe ilustraţii de-ale lor
pictate pe pereţii templelor...
la fel şi sculpturi din granit ale lui Akhenaten...
sau ale soţiei sale, Nefertiti...
ale fiicei lor, Meritaten.
Însuşi King Tut a fost unul dintre copiii lui Akhenaten şi Nefertiti.
Există busturi cu King Tut care îl prezintă şi pe el cu un craniu alungit.
Observăm, de asemenea, că au o cutie toracică foarte îngustă.
Iar distanţa dintre gâturile lor şi talie este mai mare
decât cea obişnuită a oamenilor de pe Pământ.
Dacă te uiţi la acest bust din granit al lui Meritaten,
cu capul care i se extinde în spate, fără păr,
vrei să-mi spui că tipul care a făcut asta a greşit,
că i s-ar mai fi permis să lucreze
sau chiar să termine sculptura?!
El a sculptat exact ceea ce a văzut.
Reprezintă reconstrucţia facială a craniului Paracas chipul unui atronaut antic?
Asemănările cu descrierile faraonului Akhenaten constituie o dovadă
că planeta noastră chiar a fost vizitată de extratereştri?
Adepţii paleoastronauticii susţin că da
şi cred că o dovada în plus despre prezenţa extratereştrilor pe Pământ
poate fi găsită chiar în interiorul omului.
Houston, Texas. 2010.
Doctorii de la Institutul de Cardiologie din Texas
examinează un bărbat de 59 de ani
care se plânge de dureri în piept
şi fac o descoperire uluitoare...
Pacientul are o inimă tri-camerală,
similară cu cea a reptilelor.
Cercetătorii pun această malformaţie rară
pe seama unui fenomen evoluţionist denumit avatism,
situaţie în care o genă pierdută a unui strămoş îndepărtat
reapare la un organism modern.
Dacă ne uităm din ce am evoluat, am fost peşti la început.
Peştii au inima bi-camerală.
Apoi am ieşit pe uscat... eram asemănători cu reptilele,
care au inima tri-camerală.
Iar apoi, în cele din urmă, o inimă cu patru camere,
când am devenit mamifere şi ulterior oameni.
Interesant este că, pe măsură ce se dezvoltă,
embrionii parcurg aceeaşi secvenţă evolutivă.
Deci, dacă exist vreun tip de eroare pe parcursul dezvoltării embrionului,
el ar putea să nu se dezvolte complet.
De aceea acel individ are o inimă specifică strămoşilor noştri...
... reptilele.
Deşi identificarea unui om cu inimă reptiliană se întâmplă extrem de rar,
au mai fost găsite şi alte însuşiri genetice
care sugerează o legătură cu reptilele.
Începând din secolul 19, peste 100 de cazuri de oameni cu cozi
au fost înregistrate în rapoartele medicale.
Oamenii cu boli din Clasa Ichthyosis (afecţiuni congenitale ale pielii, n.t.)
au pielea uscată şi solzoasă.
Iar oamenii bolnavi de syndactyly şi ectrodactyly
au degetele unite şi mâini ca nişte gheare.
Însă dacă asemenea neregularităţi anatomice
reprezintă o legătură cu strămoşii noştri,
după cum sugerează unii oameni de ştiinţă,
ar fi posibil ca ele să nu fie reminiscenţe
ale unei etape reptiliene din dezvoltarea umană,
ci, mai degrabă, dezvăluie că oamenii
s-au amestecat, în trecut, cu extratereştri reptilieni?
Adepţii paleoastronauticii susţin această idee
şi cred că indicii suplimentare pot fi găsite
în povestea primului împărat chinez, Fu Xi.
Fu Xi este unul dintre conducătorii legendari ai Chinei
şi este considerat a fi omul originar, prototipul uman.
A fost creat împreună cu sora sa Nu Wa.
Aveau formă umană,
în sensul că partea superioară a trupului era umană,
însă în partea de jos aveau trup de şarpe.
Sunt adesea reprezentaţi cu cozi de şarpe împletite.
Poveşti similare despre fiinţe umanoido-reptiliene
există în multe culturi ale lumii antice,
în Japonia, Grecia şi America de Sud.
Avem desene şi basoreliefuri cu multe dintre aceste creaturi fantastice.
Deci, este posibil ca unele dintre aceste creaturi
să fie într-adevăr extratereştri, după cum arată?
Se pare că, în unele cazuri, despre asta este vorba.
De asemenea, mai există şi alte anomalii
care oglindesc descrierile fiinţelor divine din textele antice.
Milioane de bebeluşi se nasc cu pete albastre pe piele,
numite pete mongoloide, (melanocitoză dermală congenitală, n.t.)
evocând zeii cu piele albastră întâlniţi în India şi Egipt.
Au existat, de asemenea, mute cazuri de gigantism de-a lungul istoriei,
cum ar fi povestea biblică despre Nefilimi, (Geneza 6:4, n.t.)
uriaşi despre care se spune că ar fi progeniturile hibride
ale împerecherii dintre oameni şi fiinţele divine numite Veghetori.
Există o întreagă dezvoltare evolutivă a speciei umane,
la fel ca şi în cazul altor specii din care s-a dezvoltat omul...
... reptile, peşti şi aşa mai departe.
Extrapolând această idee, dacă extratereştri sunt implicaţi
în reînnoirea ADN-ului nostru,
asta înseamnă că purtăm în noi şi ceva genetic de-al lor?
Ştim, astăzi, că ADN-ul nostru conţine
o mulţime de resturi de ADN pe care încă nu le înţelegem.
Deci, când vedem aceste anomalii genetice apărând într-o formă fizică, la copii,
s-ar putea să nu fie chiar anomalii.
Reprezintă, în fapt, o genă extraterestră rătăcită,
un marker care acum iese din nou la iveală, exact la momentul potrivit.
La fel ca şi neandethalienii, s-au împerecheat extratereştri
cu omul primitiv, cu mii de ani în urmă?
Au lăsat ei dovezi genetice în ADN-ul nostru,
dovezi care există şi astăzi?
Adepţii paleoastronauticii afirmă că da
şi sugerează că Pământul poate că a fost odată locuit
nu doar de o rasă extraterestră, ci de mai multe.
Vestul Virginiei. Septembrie, 1952.
Mai mulţi martori văd o minge luminoasă ciudată traversând cerul nopţii
care aterizează într-o zonă împădurită din apropiere.
Cei care investighează locul prăbuşirii
afirmă că au văzut o creatură ca o pasăre,
înaltă de 3 metri şi cu ochi roşii strălucitori.
A fost această formă uriaşă de tip umanoid,
înaltă undeva între 3 şi 3,6 metri.
Avea acei ochi strălucitori
care emiteau scântei şi fulgere luminoase.
A fost descrisă ca având o glugă pe cap.
Întregul grup a fost în unanimitate de acord
că obiectul sau creatura a fost absolut real,
că avea legătură directă cu lumina ciudată care survolase cerul
şi, de asemenea, avea legătură cu această lumină roşie pe care o văzuseră.
În mod curios, mitologia indienilor americani descrie,
de asemenea, o creatură similară, jumătate pasăre, jumătate om,
care a împărţit planeta cu oamenii acum mii de ani.
Apaşii aveau o figură demonică în mitologia lor,
uriaşul om-bufnită,
care te putea împietri dacă se holba la tine.
Avea o înfăţişare de-a dreptul înfiorătoare,
putea apărea în orice moment,
în mod special noaptea, când zboară bufniţele.
Aceasta este o temă destul de des întâlnită în mitologiile indienilor americani,
cum că ar fi existat o perioadă în trecut
când Pământul a fost ocupat de monştrii înspăimântători cu diverse înfăţişări.
Iar marea bufniţă... sau omul-bufnită...
este unul dintre aceşti monştri.
Posibil ca poveştile despre omul-bufnită
şi despre alte creaturi ciudate să descrie fiinţe
cu care indienii americani chiar au interacţionat?
Adepţii paleoastronauticii afirmă că da
şi indică spre alte mituri ale Creaţiei similare din întreaga lume,
despre zei care semănau nu numai cu păsările...
... ci şi cu reptilele, insecte...
... şi creaturi marine.
În întreaga lume avem figurine, sculpturi, picturi,
picturi pe stânci ale acestor creaturi bizare,
pe care nu doar că le întâlnim pe orice continent,
dar, odată ce le-ai comparat,
sunt şi incredibil de similare.
Deci se pune întrebarea, dacă aceste figurine şi statui
ale acestor diferite reprezentări, despre care ei spuneau că sunt zei,
nu cumva îşi au rădăcinile într-un anume gen de realitate?
Oare chiar s-au întâlnit strămoşii noştri
cu aceste forme de viaţă inteligente acum mii de ani?
Şi dacă da, mai exact, ce sunt ele?
Cambridge, Massachusetts. Februarie, 2013.
În urma analizării datelor colectate de telescopul spaţial Kepler,
astonomii de la Centrul de Astrofizică Harvard anunţă
că şase procente dintre stelele pitice
sunt locuibile, planete ca şi Pământul.
Deoarece stelele pitice sunt mai "bătrâne" decât soarele nostru,
descoperirea avansează posibilitatea
ca viaţa pe aceste planete să fie mult mai veche
şi mult diferită faţă de viaţa de pe Pământ.
Mediul joacă un rol esenţial
pentru direcţia în care evoluează organismele.
Astfel, ne putem imagina că acea evoluţie, desfăşurată pe o planetă diferită,
ar putea să urmeze aceleaşi reguli, dar să genereze produse finale complet diferite,
deci ele ar arăta complet diferit.
Să mergem către oricare alt sistem solar.
Inteligenţa urmează să apară din cauza unui moment de răscruce.
E crucial să apară, pentru că de ea depinde supravieţuirea noastră.
Dar ea poate proveni de la o reptilă, dacă noi am fi identici cu reptilele.
Ar putea proveni de la un patruped.
Ar putea proveni de la o creatură ca o moluscă.
Cauza ar fi, probabil aceeaşi.
Rezultatul final, din punct de vedere anatomic, total diferit.
Ar putea exista o multitudine de entităţi
care să fie posede inteligenţă în întregul Univers.
Când ne uităm la înregistrările timpurii despre fiinţe nepământene
care au vizitat Pământul, ele prezintă caracteristici diferite.
Au capete de păsări, de câine, aspect reptilian...
Este posibil ca acestea să fie formele pe care aceste
le iau pe planeta lor de baştină
şi poate chiar pot coexista cu fiinţe care sunt diferite de ele.
Este posibil ca, la fel ca şi neanderthalienii,
Denisobanii şi floresiensis,
care au existat concomitent cu oamenii aici, pe Pământ,
să existe fiinţe inteligenţe similare
care au evoluat diferit de noi pe alte planete din Univers?
Şi dacă există mai multe astfel de specii,
poate că Pământul a fost vizitat de mai multe rase de extratereştri?
Adepţii paleoastronauticii cred
că răspunsul de găseşte nu numai în poveştile cu fiinţe divine din trecut,
ci şi în observaţii raportate în ziua de azi.
Fort McDowell, Arizona. Februarie, 2015.
Mii de oameni invadează această mică comunitate din deşert,
aflată la 32 km de Phoenix,
pentru a fi prezenţi an de an la Congresul Internaţional OZN.
Mulţi participanţi şi vorbitori povestesc că au fost răpiţi de extratereştri,
iar declaraţiile lor descriu extratereştri care aveau o diversitate de forme fizice.
În domeniul ufologiei, există multe tipuri de extratereştri.
Inclusiv oameni înaripaţi...
cum sunt Mothman... (Omul Molie)
sau Houston Batman. (Omul-Liliac din Houston)
De asemenea, sunt aşa-numiţii insectoizi,
care, după cum sugerează şi numele, au aspect de insecte uriaşe.
Şi mai avem şi reptilienii, creaturi bipede de tipul reptilelor.
Cred că este foarte posibil ca ele să se fi adaptat
şi dezvoltat fizic în acele feluri
în funcţie de condiţiile de pe planetele lor natale.
Cred că există creaturi inteligenţe de toate felurile
în acest Univers, care ne-ar şoca.
Cred că mediul determină felul în care vei arăta într-un final.
Cred că, după o vreme,
complexitatea aspectului fizic se adaptează la felul în care arată planeta.
Dacă ne uităm la unele dintre basoreliefurile sumeriene,
vedem un cap de pasăre aviară aşezat peste un corp uman bine construit.
Ne uităm la picturile egiptene şi vedem un om cu un craniu alungit
şi o piele de un verde intens.
Există o strânsă legătură între observaţiile actuale pe care le raportează oamenii,
atât despre experienţele trăite în timpul răpirilor,
cât şi despre lucrurile pe care participanţii le-au observat,
şi ceea ce întâlnim în cele mai vechi înregistrări despre contactul cu zeii.
Sunt aceleaşi fiinţe. De fapt, nu au plecat niciodată.
Ar putea exista o legătură
între zeii cu înfăţişare bizară, descrişi de vechile civilizaţii,
şi aceste întâlniri cu extratereştri din zilele noastre?
Iar noi, de fapt, vedem fiinţe identice
cu cele descrise de înaintaşii noştri acum mii de ani?
Deşi s-au raportat diferite tipuri de extratereştri,
există asemănări clare între aceste observaţii.
Organizaţia MUFON (Mutual UFO Network)
este unul dintre cele mai respectate grupuri de cercetare OZN din lume.
Studiile MUFON despre aterizări de OZN-uri şi apariţii umanoide
au arătat că în majoritatea evenimentelor OZN care implicau entităţi
care se învârteau pe la locul de aterizare, aceste creaturi erau umanoide,
asta însemnând două mâini, două picioare, un corp şi un cap.
Când ne uităm la toate aceste raportări
despre extratereştri veniţi pe Pământ,
în general toţi au formă umanoidă.
S-ar părea că forma umană este una universală.
Dacă viaţa inteligentă a evoluat diferit pe alte planete,
după cum susţine lumea ştiinţifică,
atunci de ce atât de mulţi oameni îi descriu pe extratereştri întâlniţi
ca având caracteristici umane?
Se poate să fi existat la origine
o proto-civilizatie extraterestră, care a însămânţat Universul.
Imaginea creaturilor cu două braţe, două picioare,
un trup, un cap, doi ochi şi o gură...
se menţine de-a lungul întregului spectru
de observaţii şi activitate OZN.
Se presupune că strămoşii noştri erau bipezi.
Chiar nu contează dacă o creatură merge în poziţie verticală,
dacă are chip de insectă
sau chip de om.
În continuare avem o creatură cu două picioare
care îşi are originile undeva.
Având în vedere numărul de zei cu aspect uman,
se pare că există un strămoş comun
pentru întreaga viaţă inteligentă din Univers
şi probabil că noi suntem la un pas de a redescoperi acel strămoş comun.
Ar putea exista o sursă comună pentru întreaga viaţă inteligentă din Univers.
O specie primordială, care a însămânţat diferite planete cu fiinţe similare nouă?
Adepţii paleoastronauticii cred că adevărul final despre originile omenirii
ar putea fi găsit nu examinând doar trecutul...
ci, de asemenea, şi viitorul nostru.
Iunie, 2013.
Într-un articol din Forbes,
graficianul şi cercetătorul Nickolay Lamm
exemplifică cum s-ar putea schimba faţa umană în următorii 100.000 de ani.
Cu ajutorul biologiei computerizate şi luând în calcul
factorii de influenţă tehnologici, de mediu
şi genetici din viitor...
el a obţinut transformări stranii,
care arată un craniu din ce în ce mai mare,
cu o frunte proeminentă...
ochi uriaşi...
şi nuanţa pielii mai pigmentată.
În ceea ce priveşte viitorul, este întotdeauna dificil de prezis,
în special când e vorba de Homo sapiens sapiens,
din cauză că am fost foarte pricepuţi
la modificarea mediului prin tehnologia noastră.
Deci, dacă încercăm să ne imaginăm cum vom arăta în viitor,
ne vine destul de greu, pentru că nu ştim exact
cum ne va influenţa mediul.
Deşi lucrarea lui Lamm a fost respinsă
de unii oameni de ştiinţă, ca fiind o presupunere,
antropologii au descoperit că omenirea
s-a schimbat semnificativ în ultimii 200.000 de ani.
Homo sapiens a dezvoltat schelete mai delicate,
feţe mai înguste şi bărbii mai ascuţite.
Iar studii recente au dezvăluit că
corpul uman încă este supus la schimbări semnificative.
În ultimii 40.000- 50.000 de ani,
dimensiunile dinţilor s-au redus considerabil.
Iar asta se datorează, în mare măsură,
atât diversificării alimentaţiei,
cât şi dezvoltării olăritului.
Aceste inovaţii pentru schimbarea
a ceea ce mâncăm şi felul în care mâncăm
au condus la micşorarea fălcilor noastre
şi, în cele din urmă, la dimensiunile pe care le au dinţii noştri.
Direcţia în care se îndreaptă specia umană este dificil de trasat,
însă, cu siguranţă, credem că o expansiune a dimensiunilor creierului
va avea loc în continuare,
pe măsură ce evoluăm ca specie.
În 2012, oamenii de ştiinţă de la Universitatea din Tennessee
anunţau descoperiri care arată că dimensiunea craniului uman
s-a majorat spectaculos chiar şi de la 1800 până azi.
Ce au descoperit este uimitor!
Înălţimea medie a craniului a crescut, în mod uimitor, cu opt milimetri.
Volumul actual al creierului, ca urmare a înălţării craniului,
este de 200 centimetri cubi, cât volumul unei mingi de tenis.
Fălcile noastre s-au lungit şi îngustat,
iar cutia craniană se măreşte.
Ei bine, începe să sune destul de cunoscut, aşa-i?!
Adepţii paleoastronauticii speculează
că o îndelungată călătorie spaţială ar putea, de asemenea, să ne facă
să arătăm mai degrabă ca şi Grii într-un viitor îndepărtat.
Unii au sugerat că motivul pentru care Grii
au aceste, în aparenţă, corpuri atrofiate
este pentru că, în timp, corpurile lor s-au schimbat.
Şi ei, la un moment dat, au avut corpuri musculoase,
dar, din cauză că au devenit călători spaţiali,
muşchii li s-au atrofiat.
În spaţiu nu există acea presiune (forţa de atracţie a Pământului, n.t)
care ne trage în jos, deci muşchii nu sunt folosiţi...
astfel că pierdem rapid din masa musculară.
De asemenea, oasele încep să se atrofieze.
Vorbim despre misiuni spaţiale din ce în ce mai lungi,
călătorind către Marte, călătorind şi mai departe.
Astfel, cosmonauţii vor fi supuşi la aceste tensiuni pentru o lungă perioadă de timp.
Este posibil ca extratereştri Grii să fi arătat, cândva, ca noi,
atunci când erau pe planeta lor?
Astfel, şi noi urmăm aceeaşi cale.
Şi noi vom deveni din ce în ce mai asemănători cu extratereştri Gri.
Suntem descendenţii altor extratereştri, similari nouă.
Probabil că arborele genealogic îşi are rădăcinile altundeva,
cu milioane şi milioane de ani în urmă.
Sunt oamenii... şi poate şi alte rase extraterestre
pe care le-au întâlnit strămoşii noştri,
... urmaşii Griilor?
Au produs aceşti călători din alte lumi viaţă inteligentă
nu doar pe Pământ, ci în întreg Universul?
Şi s-ar putea ca pe parcursul evoluţiei umane
să devenim din ce în ce mai asemănători lor?
Poate că vom descoperi
că suntem destinaţi să continuăm misiunea lor
şi, într-o zi, să ne alăturam strămoşilor noştri extratereştri
undeva, în Univers.
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]