Miliarde de planete ca Terra...
De ce ar exista tot acest Univers...
... şi doar noi?
... toate capabile să susţină viaţa.
Din multe privinţe, e ca şi cum am fi găsit
Grădina Edenului.
Şi fiecare dintre ele cu posibile dovezi
că nu suntem singuri.
Avem întipărit în interiorul nostru
că ne avem originile acolo, undeva...
Că viaţa, aşa cum o cunoaştem noi pe Pământ...
îşi are originea în altă parte.
Încă din zorii civilizaţiei,
omenirea şi-a pus originile pe seama zeilor
şi a altor vizitatori din stele.
Dacă ar fi adevărat?!
Ne-au ajutat, într-adevăr, fiinţe extraterestre să ne modelăm istoria?
Şi dacă da, s-ar putea astfel explica încercarea noastră
de a găsi un alt Pământ?
CINE ERAU?
DE CE AU VENIT?
CE AU LĂSAT ÎN URMĂ?
UNDE AU PLECAT?
SE VOR ÎNTOARCE?
EXTRATEREŞTRI ANTICI
O ALTĂ TERRA Sezonul 8, episodul 6
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]
23 iulie 2015.
După mai bine de şase ani
în care au studiat peste 150.000 de sisteme solare din galaxia Calea Lactee,
cercetătorii de la NASA, cu ajutorul Telescopului Kepler,
descoperă ceea ce ei cred că ar fi o planetă ca Pământul,
localizată la 1.400 ani-lumină. ( 1 an-limină = cca. 10 trilioane km., n.t.)
Kepler-452B sau Pământul 2.0, cum e cunoscută,
este cu 60% mai mare decât Pământul.
Exo-planeta orbitează o stea puţin mai mare şi mai luminoasă decât soarele nostru
şi se încadrează în limita "Goldilocks Zone", (zona habitabilă din apropierea unui soare)
făcând-o un candidat principal
pentru a dovedi că viaţa există şi pe o altă planetă decât a noastră.
Unele planete sunt prea aproape de stele lor, deci sunt prea fierbinţi.
Altele sunt prea departe, deci sunt prea reci.
Recent, s-a descoperit una care a fost denumită planeta Goldilocks.
După cum probabil că bănuiţi,
asta înseamnă că aceea este aproape cea mai bună.
Asta înseamnă că există o posibilitate
ca ea să fie înţesată de viaţă.
Problema cu căutarea planetelor asemănătoare Pământului
din afara sistemului solar este că ele sunt dificil de identificat.
Numai în interiorul galaxiei noastre ar putea exista miliarde
care să întrunească întrucâtva aceleaşi condiţii ca şi Pământul.
Ar trebui să aibă un câmp magnetic şi alte câteva condiţii
potrivite pentru a susţine viaţa, dar şi apă, de asemenea.
Cred că toţi sunt de acord că apa e esenţială.
Descoperirea făcută de Kepler i-a făcut pe toţi să-şi ciulească urechile,
pentru că este posibil să aibă indispensabila apă lichidă,
care este elementul-cheie când căutăm viaţă, aşa cum o ştim noi, în afara sistemului solar.
Din 100 de miliarde de stele,
câte se află în galaxia Calea Lactee, astronomii estimează
că una din cinci are o planetă de dimensiunile Pământului,
cu posibilitatea de a susţine viaţa.
Iar cercetătorii de la NASA prevăd că e foarte probabil
să găsim indicii de viaţă extraterestră până în anul 2025...
aducându-ne mai aproape ca niciodată de răspunsul la întrebarea veche de secole:
"Chiar suntem singuri în Univers?"
Oamenii sunt chiar entuziasmaţi când e vorba de viaţă pe alte planete.
Există o grămadă de spaţiu gol acolo
şi ar fi o mare risipă, dacă nu ar exista mai multă viaţă.
De ce, în acest vast Univers, am exista doar noi?
Dintotdeauna, oamenii s-au întrebat, "Suntem singuri?"
"Există viaţă şi în altă parte?"
"Există şi alte fiinţe inteligente?"
Şi de aceea suntem atât de insistenţi să căutăm un alt Pământ.
Cred că trebuie să realizăm că nu suntem singuri în Univers.
Vrem răspunsuri.
Mergem în spaţiu pentru că dorim să aflăm
dacă acolo există alte fiinţe asemenea nouă.
Încă de pe vremea babilonienilor,
de la prima studiere atestată documentar a planetei Venus,
oamenii au presupus că pot exista şi alte planete locuibile în afară de Pământ.
Iar în vremea grecilor antici,
filosofii şi cărturarii au făcut speculaţii pe marginea probabilităţii
existenţei altor civilizaţii nepământene, altele decât a noastră.
În 1961, radioastronomul Frank Drake
a fost primul care a propus public o demonstraţie matematică
pentru probabilitatea existenţei vieţii extraterestre inteligente în galaxie.
Frank Drake a dezvoltat o ecuaţie
care ţine cont de probabilitatea ca diferite lucruri să se întâmple:
să aibă tipul corect de soare, tipul corect de planetă,
câte planete şi stele existau
şi a făcut o estimare despre cât de posibilă ar fi viaţa.
Ecuaţia Drake arată că, din punct de vedere logic,
există zeci de mii de civilizaţii în Univers,
pe care ar trebui să fim capabili să le auzim la radiotelescoape.
Însă, dacă există o atât de mare probabilitate
să existe forme de viaţă inteligente în altă parte a Universului,
de ce nu le-am întâlnit încă?
Dacă există atât de multe planete în Univers
şi dacă probabilitatea să existe viaţă inteligentă este atât de mare,
de ce nu ne-a vizitat nimeni până acum?
Rasa umană ar trebui să fie identică
cu alte forme de viaţă inteligentă din cosmos.
Mai ales că Universul este mult mai bătrân decât rasa umană.
Avem tendinţa să ocupăm toate spaţiile locuibile.
Şi în restul Universului, viaţa inteligentă ar trebui să se comporte la fel.
Cosmosul ar trebui să fie plin de oameni asemănători nouă.
Oriunde am îndrepta un radiotelescop, ar trebui să captăm zgomote.
Cu toate astea, nu auzim nimic.
În vreme ce radiotelescoapele încă încearcă să prindă
o transmisiune de la alte fiinţe inteligente din Univers,
adepţii paleoastronauticii avansează ideea
că, de fapt, contactul a avut loc.
Şi că dovezi pot fi întâlnite în întreaga lume.
Răspunsul la întrebarea "unde sunt ei?" ar trebui să fie:
"Priviţi la teoria paleoastronauticii!",
pentru că noi sugerăm
că există dovezi
care datează de mii de ani,
poveşti despre zei,
cu "z" mic, care coboară din cer.
Indiferent de continent.
Toate continentele au fost vizitate.
Aş putea spune că dovezile există
sunt pretutindeni, indiferent că ele sunt
situri megalitice aliniate cu constelaţiile,
cum ar fi Colina Marelui Şarpe din Ohio...
sau piramidele de la Giza...
sau că sunt poveşti despre fiinţe care coboară din nave spaţiale
şi interacţionează cu oamenii.
Dovezile că există extratereştri peste tot în Univers
şi că au venit aici sunt covârşitoare.
Conform adepţilor paleoastonauticii,
una dintre cele mai timpurii şi mai convingătoare dovezi
în sprijinul ideii că extratereştri, de fapt, au vizitat Pământul,
poate fi găsită pe un vechi sigiliu cilindric sumerian,
cunoscut drept VA243.
Scriitorul Zecharia Sitchin a fost primul care a sugerat că pe sigiliu,
care se estimează a avea o vechime de cel puţin 4.500 de ani,
se află o descriere a sistemului nostru solar.
Pe sigiliu se poate observa un model complet al sistemului solar,
reprezentat perfect, cu Soarele în centru.
Până pe vremea lui Copernic şi a lui Galileo,
nimeni nu ştia că noi, de fapt, ne rotim în jurul Soarelui,
deci singura explicaţie este că cineva care avea aceaste cunoştinţe le-a dat omenirii,
iar acela a fost o prezenţă extraterestră
care a interacţionat cu oamenii în trecut.
Şi vedem asta peste tot pe glob.
Pe tot cuprinsul Pământului,
civilizaţiile antice au povestit despre zei
coborâţi din sisteme solare distincte.
Maiaşii îşi asociau zeii cu Constelaţia Pleiadelor,
la fel ca şi amerindienii, aflaţi la mii de kilometri distanţă.
Tribul Dogon (existent încă în vestul Africii ) şi egiptenii antici
credeau că zeii lor au venit de la steaua Sirius.
În Egiptul Antic îl avem, spre exemplu, pe Osiris,
care vine din Constelaţia Orion.
Osiris a fost căsătorit cu Isis.
Isis vine de la steaua Sirius.
Aceşti extratereştri, aşa-zişii zei,
arătau către cer, spunând, "Priviţi, acolo este casa noastră".
Este posibil să existe fiinţe inteligente
care locuiesc pe alte planete, din afara sistemului nostru solar,
după cum susţin adepţii paleoastronauticii?
Dacă da, e posibil să fi cercetat ei Pământul cândva,
aşa cum noi căutăm alte planete locuibile acum?
Probabil că mai multe dovezi vor fi descoperite
cu ajutorul planurilor de colonizare a lui Marte.
Primăvara lui 2013.
Proiectul "Mars One" solicită candidaţi
pentru planul lor de a coloniza Marte.
Peste 200.000 de oameni se înscriu
cu speranţa că vor fi primii oameni care colonizează Planeta Roşie.
Doar 24 vor fi aleşi.
Niciunul nu se aşteaptă să se întoarcă.
Misiunea "Mars One" este una foarte ambiţioasă.
Au luat legătura cu toţi constructorii aerospaţiali mondiali
şi încearcă să folosească la maxim experienţa
dobândită cu staţia spaţială, pentru care au făcut module de locuit.
Aceleaşi module ar putea fi duse pe Marte
pentru a asigura supravieţuirea.
Oamenii de ştiinţă testează modele de spaţii de locuit pentru Marte,
cum este "Deep Space Habitat" de la NASA.
Inginerii au conceput aceste capsule
care să fie construite de la distanţă, înainte de a ajunge oamenii.
Odată construite, locuinţele vor asigura oxigenul şi apa
şi vor reduce efectele nocive ale radiaţiilor asupra oamenilor.
Totuşi, aceste isprăvi inginereşti
nu vor permite oamenilor să trăiască pe Marte o perioadă mare de timp.
Am făcut experimente
încercând să creăm un mediu de supravieţuire într-o capsulă
şi pare să fie foarte dificil de realizat pentru o perioadă lungă de timp.
Dacă ne dorim să locuim pe termen lung şi să colonizăm Marte,
eu aş opta pentru terraformare.
Terraformarea reprezintă procesul
prin care un mediu nepotrivit pentru locuirea umană este transformat
într-unul în care omenirea poate trăi.
În acest moment, oamenii de ştiinţă studiază diferite moduri
prin care, într-o zi, am putea să terraformăm o întreagă planetă.
Când vorbim despre terraformarea lui Marte,
soluţia este obţinerea unei atmosfere dense
care să formeze o protecţie împotriva radiaţiilor solare,
să creeze o temperatură suficient de ridicată
şi să facem lucrurile să funcţioneze prin intermediul plantelor şi oxigenului.
Deci, o întrebare ar fi, de unde luăm acea atmosferă densă?
Mai multe opţiuni:
Există diverse cantităţi de gaze sub calotele polare...
deci ni le putem imagina topindu-se şi eliberând gazele.
Terraformarea unei alte planete reprezintă o perspectivă pe termen lung.
Dacă am merge să terraformăm Marte,
să o facem asemănătoare Pământului, ne putem gândi în ce moduri am putea-o face.
Am putea însămânţa microbi,
care ar putea genera o atmosferă mai densă.
Putem modifica în mod semnificativ condiţiile de pe o planetă prin intervenţii adecvate,
iar Marte pare să fie una dintre planetele care merită să încercăm.
Marte a fost odată foarte asemănătoare Pământului.
Poate că am putea-o readuce la stadiul acela,
să o facem iar asemănătoare Pământului.
Atmosfera de început a Pământului
şi atmosfera actuală a lui Marte
sunt foarte asemănătoare, din punct de vedere al compoziţiei.
Pământul era bogat în vapori de apă, nitrogen şi dioxid de carbon.
Asta conţine şi atmosfera lui Marte acum.
Adepţii paleoastronauticii sugerează
că dacă oamenii plănuiesc să transforme atmosfeta lui Marte într-una respirabilă,
extratereştri poate că au făcut exact la fel cu Pământul, acum milioane de ani.
Există posibilitatea că Pământul să fi fost terraformat.
Când studiem dezvoltarea Pământului observăm că,
la fiecare etapă, planeta a beneficiat exact de ceea ce a avut nevoie
pentru a evolua la această planetă albastră pe care trăim acum.
Când ne-a trebuit oxigen, au fost introduse bacterii în ecosistem,
care efectiv au absorbit dioxidul de carbon şi gazul metan, eliberând oxigen.
Când ne uităm la cum arată Marte
şi ne gândim la cum să-i construim atmosferă şi toate celelalte,
prima întrebare pe care ar trebui să ne-o punem este:
au venit extratereştri pe Pământ şi au făcut exact acelaşi lucru?
Dar cum a reuşit planeta noastră, care a fost odată lipsită de oxigen,
să se transforme în lumea luxuriantă pe care o ştim astăzi?
Oamenii de ştiinţă s-au luptat ani de zile
să descopere cum exact a devenit Pământul locuibil.
Viaţa de pe Terra a dat naştere mereu la semne de întrebare.
A început ea chiar aici, sau a venit din altă parte?
Nu există nicio etapă de tranziţie de la non-viaţă la viaţă
despre care să fim cu toţii de acord.
Degeaba, dacă nu ştim cum a apărut viaţă!
Dar ştim că, pe Pământ, erau microbi care au eliminat oxigen în atmosferă.
Deşi oamenii de ştiinţă sunt de acord că oxigenul din atmosferă
ar putea fi pus pe seama prezenţei microbilor,
există o sumedenie de teorii despre provenienţa acestor organisme.
O ipoteză fascinantă care a captat atenţia adepţilor paleoastronauticii
implică bile de metal canelate, numite sfere Klerksdorp.
Aceste misterioase obiecte rotunde au fost găsite
în depozitele minerale din Africa de Sud, vechi de trei miliarde de ani.
Există oameni care susţin că aceste sfere sunt naturale,
însă chiar nu există niciun obiect natural care să semene cu ele întru-totul.
Iar faptul că sunt îngropate în straturi adânci de piatră demonstrează
că cineva le-a împrăştiat pe toată planeta.
Par să fie sfere metalice artificiale, în care s-ar putea pune bacterii
care apoi au fost capabile să se împrăştie în ecosistem,
să se multiplice, să se dividă şi să schimbe mediul,
exact cum ne propunem noi să facem pe Marte.
Am putea spune că este un lucru înfăptuit de natură,
dar poate fi şi dovada că Pământul a fost însămânţat
cu anumite tipuri de bacterii sau de microbi aduşi aici,
iar ceea ce avem astăzi a fost creat intenţionat
de fiinţe cu puteri şi cunoştinţe extraordinare.
Au introdus fiinţele extraterestre pe Pământ organisme care au generat viaţă,
la fel cum vor face oamenii, cândva, pe Marte?
Dacă da, s-ar putea ca originea noastră să fie pe o altă planetă din galaxie?
Răspunsul poate fi chiar în faţa noastră,
situat chiar în conformaţia corpurilor noastre.
Tell al-Uhaymir, centrul Irakului.
Aici, unde a fost odată vechiul oraş sumerian Kish,
arheologii au dezgopat primul document scris vreodată.
Tăbliţa Kish datează din 3.500 î.e.n. (1.400 tăbliţe babiloniene descoperite, n.t.)
şi se crede că precede atât scrierea cuneiformă babiloniană,
cât şi pe cea hieroglifică egipteană cu aproape o sută de ani.
Abilitatea de a se exprima cu ajutorul limbajului scris este unul din primele moduri
prin care omul s-a diferenţiat de restul animalelor.
În următorii 5.000 de ani, oamenii au utilizat electricitatea,
au divizat atomul, au inventat calculatorul şi au dus un om pe Lună.
Nicio altă specie de pe Pământ
nu a înregistrat asemenea unice realizări într-un timp atât de scurt.
În comparaţie cu alte animale, evoluţia noastră este destul de scurtă.
Vorbim de un timp extrem de scurt,
probabil vreo două milioane de ani de la apariţia primilor hominizi.
Una dintre marile necunoscute ale ştiinţei este cum de specia noastră
a reuşit să avanseze până la tehnologia şi inteligenţa pe care le avem azi.
Cu certitudine, nu există nimic pe Pământ care să ne semene.
Există multe specii inteligente, dar niciuna la fel de înzestrată tehnologic.
Dacă am fi nevoiţi să ne întoarcem în junglă
şi să supravieţuim, mulţi dintre noi nu ar mai avea mult de trăit.
Fiinţele umane, exceptând inteligenţa lor,
chiar nu sunt bine adaptate să ocupe o gamă largă de medii.
Pe lângă inteligenţa noastră incredibilă, biologii au constatat şi contradicţii
între fiziologia umană şi cea a altor animale.
În comparaţie cu alte animale, noi suntem puţin cam neobişnuiţi.
De pildă, un mânz abia născut e în stare să se plimbe aproape imediat.
Acelaşi lucru nu e valabil şi în cazul unui nou-născut uman.
Noi suntem destul de neajutoraţi. Ne naştem înainte de a fi copţi la minte!
Avem multe vulnerabilităţi, pe lângă mult-lăudata noastră inteligenţă.
Am devenit bipezi, iar asta ne-a eliberat membrele anterioare
pentru a fi capabili să manevrăm obiecte, să făurim unelte şi tot aşa...
Dar a trebuit să plătim un preţ, pentru că au apărut probleme cu spatele.
Durerea din zona lombară este, în teorie, neîntâlnită la alte specii de primate,
deşi este ceva foarte des întâlnit la omul contemporan.
În 2013, doctorul Ellis Silver expunea în cartea sa "Oamenii nu sunt de pe Pământ"
o posibilă teorie care să explice de ce pare că oamenii
au avut un traseu evolutiv necorespunzător pentru planetă.
Dr. Ellis Silver a avansat ideea precum că, probabil, rasa umană
nu a evoluat în mod natural pe Pământ, ci în altă parte.
Cartea lui Silver dă naştere la o mulţime de întrebări provocatoare şi fascinante.
De exemplu, de ce facem cataractă de la soare?
De ce ne răneşte soarele, când ne expunem prea mult timp?
Dr. Silver sugerează că poate noi am venit de pe o planetă cu o expunere solară diferită.
De asemenea, avem 223 gene în ADN care nu apar la alte specii de pe Pământ,
sugerând, din nou, că este ceva în neregulă cu noi.
Cosmonauţii au descoperit, pe când se aflau în spaţiu,
că ritmul lor circadian se schimbă de la 24 de ore, cât are atunci când ne aflăm pe Pământ,
la 24,9 ore, care este exact ritmul circadian sau lungimea exactă a zilei marţiene.
Tiparele noastre, ca fiinţe umane, nu se regăsesc la alte creaturi de pe planetă.
Teoria dr. Silver era că fie am fost aduşi, fie am fost însămânţaţi aici,
dar cu siguranţă avem origini extraterestre.
Am fost, dintr-un punct de vedere, transplantaţi aici
dintr-un alt sistem solar.
Iar neanderthalienii erau deja aici...
... iar noi suntem hibrizi...
pe jumătate străini, o parte neanderthalieni, o parte extratereştri.
Ar putea constatările dr-ului Silver să fie dovada
că suntem o specie hibridă, una originară de pe altă planetă?
Adepţii paleoastronauticii susţin că da,
iar o dovadă în plus poate fi găsită în povestirile numeroaselor religii.
Brigham Young, unul dintre cei mai importanţi conducători din religia mormonă,
propunea că biblicul Adam nu a fost creat pe Pământ,
ci că s-a născut din părinţi în altă lume şi apoi a fost adus pe planeta noastră.
În Zohar, lucrarea fundamentală a misticismul ebraic, (sec. al XIII-lea, n.t.)
este spusă o poveste identică.
De fapt, Adam a avut părinţi. O mamă şi un tată.
Iar acel Dumnezeu l-a luat pe Adam din locul său natal,
noi nu ştim care este acela... o altă dimensiune, o altă lume... nu ştim...
Suntem jumătate materiali...
şi jumătate suntem ceva mult mai măreţ.
Stelari, extratereştri, divini.
Conform teoriei paleoastronauticii,
noi am fost creaţi după chipul şi asemănarea zeilor,
iar acele poveşti se oglindesc în toate legendele noastre antice.
De exemplu, cultura amerindienilor precizează clar
că întreaga noastră planetă a fost însămânţată.
În Antichitatea americană,
o parte centrală din sistemul lor de credinţe este că nu îşi au originile pe Pământ.
Cunoaştem că indienii Hopi, de exemplu,
credeau că au fost aduşi pe Pământ de oamenii stelelor din Constelaţia Orion.
Chiar ar fi posibil ca originile noastre să nu fie întru totul de pe această planetă?
Şi dacă da, asta ar explica de ce suntem tentaţi să căutăm un alt Pământ?!
Poate că răspunsurile se găsesc în vechile basme povestite în întreaga lume...
despre un paradis pierdut pentru totdeauna.
În octombrie 2018...
James Webb Space Telescope,
cel mai puternic telescop (al NASA, n.t.) construit vreodată,
îşi va ocupa locul în spaţiu...
la depărtare de două milioane km de Pământ.
Este ultima tehnologie venită în ajutorul
încercării noastre infinite de a localiza o altă planetă locuibilă.
De când Galileo Galilei a îndreptat pentru prima dată un telescop către cer, în 1609,
miliarde de dolari şi nenumărate resurse au fost cheltuite
pentru căutarea unui alt Pământ.
Este mai mult decât o căutare a vieţii inteligente în Univers.
Încercarea de a explora Universul
nu este altceva decât năzuinţa noastră pentru transcendenţă (divinitate).
E o încercare de a înţelege.
De a căuta răspunsuri la ceea ce este dincolo de înţelegerea noastră.
Ar putea fi dorul nostru mistuitor după planeta de unde am venit?!
Astfel, când ne uităm la stele, să simţim acea chemare genetică de a explora,
de a dori să aflăm ce ni s-a întâmplat. Cum am ajuns aici.
Este posibil ca încercarea noastră de a descoperi viaţă pe alte planete
să fie, de fapt, o încercare de a ne identifica originile extraterestre,
aşa cum sugerează adepţii paleoastronauticii?
Dacă da, este înregistrată această directivă în memoria noastră genetică?
Din multe puncte de vedere, este ca şi cum am descoperi Grădina Edenului,
unde ne-am născut.
Probabil, Grădina Edenului a fost pe o altă planetă
şi avem înscris în ADN-ul nostru să descoperim locul de unde provenim.
Basmele despre un paradis pierdut este unul dintre cele mai vechi mituri.
Legendele celţilor vorbesc despre misterioasa insulă Avalon,
pentru vizitarea căreia era nevoie de un mijloc de transport supranatural.
Religiile Budistă şi Hindusă vorbesc
despre tărâmul interzis Sambala. (Shambhala, regatul mistic tibetan, n.t.)
Iar în religia Taoistă se fac referiri la diferite paradisuri cereşti locuite de nemuritori.
În religia Taoistă există o credinţă despre nemuritori care urcă la acele paradisuri
şi care pot fi retrogradati pentru purtare rea sau neglijentă şi izgoniţi.
Iar când sunt izgoniţi, de obicei sunt izgoniţi înapoi pe Pământ.
S-ar putea ca aceste poveşti comune despre un tărâm utopic
să nu fie mitologie, ci chiar istorie?
Ar putea aceste poveşti să fie dovada că viaţa a venit pe Pământ de pe altă planetă?
Adepţii paleoastronauticii spun că da,
şi sugerează că o dovadă suplimentară ar putea fi găsită
în consemnările istorice dintr-un orăşel agricol din Anglia.
Târgul Woolpit. Secolul 12 e.n.
Doi copilaşi apar, în mod misterios, la ieşirea dintr-o peşteră,
un băiat şi o fată, vorbind o limbă indescifrabilă.
Însă şi mai ciudat este că aveau pielea verde.
Fermierii din zonă, care recoltau legumele, s-au apropiat de aceşti copii.
Aveau pielea verde, iar hainele, se zice, că erau făcute dintr-o ţesătură ciudată.
Dintr-un material necunoscut oamenilor care l-au descris.
Copiii au fost imediat luaţi şi puşi la adăpost vreme de mai multe zile,
pentru că nimeni nu ştia sigur dacă ei sunt cu adevărat oameni.
Copiii au spus că au venit din tărâmul numit Saint Martin,
care era, din multe puncte de vedere, asemănător Pământului.
Ei au descris locul de unde au venit ca fiind nu la fel de luminos ca Pământul.
Nu exista un soare strălucitor, nu existau nopţi întunecate,
ci că era un fel de tărâm crepuscular,
cu un cer care îşi schimba culoarea în fiecare seară.
Remarcabilul istoric din secolul 12 William din Newburgh (William Parvus, n.t.)
a inclus o prezentare detaliată a Copiilor Verzi
în cea mai importantă lucrare a sa, Historia rerum anglicarum.
El nota că aceştia s-au aclimatizat, în cele din urmă, cu noul lor mediu.
Copiii s-au integrat treptat în comunitate.
Băiatul, cel mai tânăr dintre cei doi copii, a murit,
însă fata a supravieţuit, şi există nişte urme demne de luat în seamă
despre descendenţii săi, care indică că ea a existat cu adevărat.
Există mai multe teorii despre locul de unde au venit aceşti copii.
Cea mai răspândită teorie pare să fie aceea că ei au venit de pe o altă planetă,
o planetă cu o orbită diferită, care nu era expusă soarelui.
Reprezintă prezentarea detaliată a Copiilor Verzi din Woolpit dovada
existenţei unei alte lumi populată, diferită de a noastră?
Unii adepţi ai paleoastronauticii sugerează că un alt Pământ ar putea exista nu în spaţiu,
ci în adâncurile Pământului, chiar sub picioarele noastre.
13 iunie 2014.
Cercetătorii care studiau mantaua Pământului anunţă că au descoperi ce cred ei că ar fi
o vastă întindere de apă, cu volumul de trei ori mai mare
decât al tuturor oceanelor la un loc, situată la 643 km în adâncurile Pământului.
Descoperirea zdruncină din temelii tot ceea ce ştiau savanţii despre pământul de sub noi.
Abia dacă am zgârâiat suprafaţa Pământului.
Am forat cca. 13 km şi am fost nevoiţi să ne oprim, devenea prea fierbinte.
Din 6.440 de km câţi sunt până la nucleul Pământului, noi am coborât 13.
Adică deloc!
Avem mai mult de 70 de programe spaţiale în acest moment.
Putem spune mai multe despre suprafaţa Lunii,
decât despre ce se află sub oceanele noastre.
Cunoştinţele ştiinţifice despre structura internă a Pământului
sunt, în principiu, bazate pe studierea undelor seismice produse de cutremure
şi pe studierea câmpului gravitaţional al Pământului.
De vreme ce nu am forat destul de adânc pentru a confirma aceste descoperiri,
s-ar putea să ne înşelăm în legătură cu compoziţia Pământului?
Unii adepţi ai paleoastronauticii spun că da
şi sugerează că potrivit unor mituri timpurii,
un alt Pământ nu s-ar găsi în rai, ci în adâncurile propriei noastre planete.
Una dintre temele pe care le tot întâlnim la civilizaţiile antice
este aceea că există un alt Pământ, în interiorul planetei.
De exemplu, avem tradiţia maiasă.
Ei au o carte sfântă, numită Popol Vuh. ("Cartea cu sfaturi", n.t.)
În ea, se vorbeşte despre doi băieţi gemeni care au apărut din pământ,
ei fiind, de fapt, primii oameni de pe planetă.
Chiar şi astăzi, ei încă mai cred
că forţa vieţii vine din interiorul planetei, nu din exterior, din rai.
Maiaşii vorbesc despre asta, tibetanii şi indienii Hopi de asemenea.
În cadrul Buddhismului există poveşti
despre un loc numit Agarta sau Agarte, care este o lume ascunsă.
Şi care, de asemenea, este locuită de o rasă avansată,
care ar avea chiar trenuri şi vehicule cu care se deplasează în această lume ascunsă.
Cele mai vechi scripturi ne împărtăşesc şocanta revelaţie
că Grădina Edenului nu a fost pe suprafaţa Pământului,
ci mai degrabă că Pământul este gol, iar Grădina Edenului...
ocupă tot acest spaţiu interior.
Deci, sunt adevărate aceste poveşti?
Există oameni care sunt convinşi că da.
Este posibil ca un alt Pământ să fie situat în cadrul propriei noastre planete?
Istoric vorbind, tărâmurile subterane nu au fost pomenite doar de mitologie.
Apreciaţi oameni de ştiinţă şi matematicieni au făcut speculaţii
despre o teorie care a devenit cunoscută drept Hollow Earth. (Pământul Gol, n.t.)
Omul de ştiinţă Edmond Halley este cunoscut pentru Cometa Halley.
De asemenea, a fost foarte interesat şi de Pământ
şi a încercat să-şi imagineze care era structura internă a acestuia.
A avut o teoria interesantă, nu atât despre un Pământ gol,
ci despre un Pământ cu mai multe paliere şi atmosfere diferite,
cu multe straturi de pământ circulare şi concentrice
pe măsură ce se avansează spre centru.
75 de ani mai târziu, matematicianul din secolul 18 Leonhard Euler
şi-a susţinut propria teorie a Pământului Gol,
fără învelişuri concentrice, cu un soare în centru, întins pe 965 km.
Euler a fost un matematician înzestrat.
El a elaborat ideea că planeta nu este doar goală,
ci şi că polii sunt, de fapt, mai subţiri.
Şi că există intrări către centru pe la Polul Nord şi Polul Sud.
Şi-a închipuit că există civilizaţii avansate care locuiesc în interiorul planetei.
Teoria unui Pământ Gol locuit va fi revizuită două secole mai târziu,
în 1947, când celebrul explorator polar şi amiral Richard Byrd
zboară într-o misiune de recunoaştere pe deasupra Polului Nord.
Byrd, chipurile, ar fi relatat în jurnalul său privat
despre un teritoriu misterios de dincolo de Polul Nord,
pe care el l-a numit Centrul Marelui Necunoscut.
Amiralul Richard Byrd a reuşit să zboare până la Polul Nord şi înapoi
şi a consemnat că a zburat peste zone verzi luxuriante
care nu ar trebui să existe.
Iar apoi, după trei ani, a zburat pe deasupra Polului Sud.
Există zvonuri că atunci când echipa lui Byrd a ajuns în Antarctica,
unul dintre primele lucruri pe care le-au descoperit
a fost o intrare către o civilizaţie subpământeană
formată din fiinţe extrem de avansate.
Admiral Byrd a făcut o mulţime de declaraţii neobişnuite,
a vorbit inclusiv despre ceea ce el numea un nou tip de avion
care ar putea zbura de la un pol la celălalt.
Acestea au fost relatate în ziarele din Chile şi Argentina, apoi şi din Anglia.
Iar când Byrd a revenit în America, a fost chemat la Washington,
unde a fost supus unui lung interogatoriu despre declaraţiile sale.
Se pare că i s-a spus să nu mai vorbească despre toate acestea.
Este posibil ca intrări către o altă lume
să se găsească la polii Pământului?
Şi dacă da...
a pătruns amiralul Byrd prin una dintre ele?
Conform unora dintre adepţii paleoastronauticii,
asemenea porţi există, doar că nu ar conduce către un Pământ ascuns,
ci mai degrabă ar putea fi portaluri către o altă dimensiune.
Lively, Canada.
La 1.600 de metri sub pământ...
se află unul dintre cele mai izolate laboratoare ştiinţifice din lume...
SNOLAB.
Unitatea a fost construită la mare adâncime pentru a bloca radiaţiile cosmice.
Asta ar putea permite savanţilor să capteze o bucăţică dintr-un element
despre care sunt încrezători că ar exista în cosmos,
dar pe care nu au reuşit să-l detecteze.
Fizicienii susţin că ceea ce putem observa
reprezintă mai puţin de cinci la sută din Univers.
Restul ne este complet necunoscut, inclusiv o substanţă misterioasă...
numită materie neagră.
Cunoaştem că cea mai mare parte a materiei din Univers
nu este constituită din atomi sau nuclee atomice.
Este cu totul altceva.
Există multe explicaţii despre ce ar putea fi materia neagră,
iar unele lucruri deja le ştim...
găurile negre, de exemplu,
care fac parte din masa Universului.
Când privim la cer, putem observa orbitele diferitelor galaxii, universuri,
sisteme solare, planete... le putem reprezenta deplasarea,
însă lipseşte materia pe care nu o vedem din cauza luminii.
Aceasta este ceea ce se numeşte materie neagră.
Existenţa materiei negre nu a fost acceptată în mediile academice până în 1980.
Încă de atunci, s-au făcut multe speculaţii legate de existenţa ei.
Teoriile variau de la a fi un lipici care ţine compact universul vizibil,
până la o presupusă galaxie dintr-un univers paralel.
Una dintre teorii susţine ideea că particulele de materie neagră
nu ar face parte din acest univers.
Aceste dimensiuni ascunde ar face posibilă, cumva, existenţa materii negre.
Este ca o cameră secretă.
Cumperi o vilă şi se dovedeşte că are o cameră secretă, dar nu ştii unde este.
Savanţii spun că aceste dimensiuni superioare ar coexista cu a noastră
şi ar putea, de fapt, să fie niveluri locuibile ale realităţii care ne sunt ascunse,
o lume pe care nu avem capacităţile fizice să o măsurăm,
dar care este locuită de oameni.
Iar acei oameni ar putea pătrunde în şi părăsi realitatea noastră oricând.
S-ar putea să existe o lume extraterestră într-un univers paralel,
ascuns în interiorul materiei negre?
Dacă da, actualele cercetări ştiinţifice despre materia neagră ne-ar putea conduce
la decoperirea că nu suntem singuri în cosmos?
Însă, îndiferent că un alt Pământ ar exista într-o altă dimensiune...
sub picioarele noastre...
sau într-o galaxie îndepărtată...
ce ar reprezenta descoperirea lui pentru viitorul umanităţii?
Dacă ar fi să descoperim încă un Pământ, locul pe care îl tot căutăm,
ne-ar fi complet necunoscut.
Ar putea să însemne o schimbare de paradigmă.
Istoria s-ar schimba într-un mod semnificativ.
Dacă ar fi să găsim o altă planetă cu viaţă pe ea,
se va confirma ceea ce au spus tradiţiile spirituale:
că suntem, de fapt, parte dintr-o mare familie şi, probabil, dintr-o altă civilizaţie.
Avem origini astrale.
Avem această urmă în interiorul nostru,
că originile noastre sunt acolo, undeva...
Dacă descoperim viaţă inteligentă,
întrebarea pe care ar trebui să ne-o punem este:
sunt aceeaşi care ne-au vizitat în trecut?
Se află omenirea la un pas de a descoperi
dovada finală că nu suntem singuri?
Vom afla că există o altă formă de viaţă inteligentă în Univers,
poate mult mai veche şi mai avansată decât oamenii?
S-ar putea ca o asemenea descoperire să ne forţeze
să reconsiderăm tot ce ştim despre noi înşine?
Probabil, curând...
vom afla că mai există încă un Pământ...
şi nu doar unul, ci mii.
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]