Unele poveşti spun că Luna ar avea mari puteri...
că ar avea puterea să ne influenţeze.
Încă de pe vremea primei misiuni Apollo...
... Şoimul a aterizat...
... investigatorii au cercetat cu atenţie fotografiile de pe Lună,
în căutare de structuri, descoperind unele lucruri neobişnuite.
La doar 300 kilometrii distanţă de locul de aterizare,
există structuri care se aseamănă cu obeliscurile.
Cineva a construit ceva pe Lună cu multă vreme în urmă...
şi nu cred că erau pământeni.
Luna ar putea fi artificială.
Întrebarea mea este...
cine a construit Luna ?
Încă din zorii civilizaţiei,
omenirea şi-a pus originile pe seama zeilor
şi a altor vizitatori din stele.
Să fie, oare, adevărat ?!
Chiar ne-au ajutat fiinţe extraterestre să ne scriem istoria ?
Dacă da...
am putea găsi răspunsul nu pe Pământ, ci pe Lună ?
EXTRATEREŞTRI ANTICI
STAŢIA SPAŢIALĂ "LUNA" Sezonul 11, episodul 11
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]
Cape Canaveral, Florida. 8 februarie 2016.
Directorii NASA şi Lockheed Martin
anunţă că sunt în derulare pregătirile pentru Exploration Mission 1,
un voiaj al navetei Orion, cu echipaj uman, către Lună.
Agenţiile Spaţiale ale Chinei, Rusiei şi Indiei au urmat exemplul,
dezvăluind propriile planuri pentru explorarea lunară.
Aceste misiuni urmează să fie primele cu echipaj uman
care trec de orbita Pământului de la Misiunea Apolo 17, din 1972.
Care ar putea fi motivul pentru acest nou interes legat de Lună ?
Şi de ce a durat atât de mult reîntoarcerea la Lună ?
Desprindere !
Avem o lansare.
Lansarea lui Apollo 11.
Aici Baza Tranquility. Şoimul a aterizat !
20 iulie 1969.
Neil, vedem cum cobori scara.
Peste un miliard de oameni din întreaga lume
stau lipiţi de televizoare, pentru a urmări imaginea neclară
a cosmonautului Neil Armstrong coborând
de pe scara modulului lunar pe suprafaţa Lunii.
Este un pas mic pentru om...
dar un salt uriaş pentru omenire !
Momentul reprezintă unul dintre cele mai importante evenimente
din istoria civilizaţiei umane.
Este pentru prima dată când o fiinţă umană
pune piciorul pe un teren nepământean.
La Apollo 11 şi Neil Armstrong se gândesc oamenii astăzi,
când vine vorba despre misiunile Apollo.
Luna se află la 384.403 km depărtare de Pământ.
Nici cele mai bune telescoape nu pot vedea aşa cum se vede
când te afli pe suprafaţa ei.
Înainte să ajungem la Lună, NASA a fost avertizată
de diverşi prezicători ai Apocalipsei.
Oamenii se întreabă cum ar fi într-un asemenea loc,
atât de diferit de Pământ.
Ideea de a duce un om pe Lună a existat în imaginaţia oamenilor
cu mult înainte ca tehnologia să o permită.
Până la urmă, a fi pe Lună înseamnă a păşi într-un tărâm mitologic.
Un tărâm al poveştilor, al minunilor...
a păşi în rai...
şi a sta pe un pământ... altul decât Pământul.
A fost un moment colosal pentru spiritul uman.
Deşi americanii au pus un om pe Lună...
a fost considerată o victorie a întregii omeniri.
Deodată, ştiinţifico-fantasticul devine realitate,
dând startul unei noi ere a explorărilor.
Cred că orice călătorie începe cu un prim pas.
Luna a fost primul nostru pas în Univers, în sistemul nostru solar.
Este extraordinar gândul că, acum 50 de ani,
noi am devenit extratereştri pe o altă planetă.
Luna l-a captivat pe om încă de la începuturile civilizaţiei.
Are un sfert din mărimea Pământului
şi este cel mai vizibil corp ceresc pe cerul nopţii.
Înconjoară Pământul în aproximativ 30 de zile.
Străluceşte, şi nu datorită vreunei proprietăţi,
ea reflectă razele Soarelui, de aceea străluceşte.
Motivul pentru care trece prin diferite faze este pentru că
Pământul blochează lumina solară
pe măsură ce Luna se roteşte în jurul lui,
aşadar, ea primeşte din ce în ce mai multă lumină de la Soare.
Luna este de o importanţă crucială.
Ea duce la formarea valurilor, care au ajutat la evoluţia vieţii,
de la existenţa în oceane către existenţa pe uscat.
De asemenea, menţine înclinarea pe care Pământul o are pe orbită.
Fără Lună, forţele gravitaţionale ar provoca devierea haotică a polilor,
ca la o beţie, ca un om beat.
Pământul ar fi putut fi un loc mai neprielnic vieţii,
în special pentru dezvoltarea formelor de viaţă mai avansate,
dacă nu ar fi existat Luna.
Deşi Luna este responsabilă într-o mare măsură
pentru apariţia vieţii pe Pământ, ea însăşi este un astru neospitalier.
Este lipsită de oxigen,
iar temperatura de la suprafaţă variază
de la 123 grade Celsius, când e expusă Soarelui,
la -117 grade, când este umbrită.
Este un mediu extrem, pentru că nu există oxigen.
Aşa încât cosmonauţii, odată ajunşi pe Lună,
trebuie să fie izolaţi perfect.
Gravitaţia sa, un amănunt foarte important,
este o şesime din cea a Pământului,
de aceea îi vedem pe cosmonauţi ţopăind.
Luna nu are niciun fel de atmosferă.
Cosmonauţii, odată ajunşi pe Lună,
brusc, şi-au putut privi dintr-un cu totul alt loc lumea în care au trăit.
Au putut vedea cât de mică este omenirea în Univers,
iar aceasta cred că i-a marcat profund pe cosmonauţi.
Ajungerea la Lună a fost o ispravă atât de nemaipomenită,
încât, chiar şi astăzi, mulţi sunt convinşi
că evenimentul a avut loc, de fapt, pe platourile de la Hollywood.
Însă adepţii paleoastronauticii susţin
nu numai că am aterizat pe Lună,
ci şi că ceea ce am găsit acolo a fost cu mult mai mult decât ştim.
În timpul misiunii Apollo din 1969,
după aterizare, a existat o întrerupere de două minute a transmisiunii radio.
Iar ce s-a întâmplat în aceste două minute
a făcut subiectul multor controverse.
Neil, aici Houston, verificare radio, terminat.
Columbia, aici Houston, terminat.
Conform savantului şi cercetătorului NASA Otto Binder,
diferiţi radioamatori au putut intercepta
transmisiunile secrete ale Centrului de Comandă
care nu au fost făcute publice.
Se pare că cosmonauţii spuneau că văd obiecte extraterestre pe Lună,
inclusiv OZN-uri staţionate lângă un crater.
Fiecare cosmonaut avea propria frecvenţă radio de urgenţă.
Acele frecvenţe erau securizate şi puteau fi folosite pentru informaţii
care nu trebuiau să fie auzite pe canalul de comunicaţii public.
Interesant este faptul că, vreme de 30 de minute după aselenizare,
la NASA a circulat o poveste de genul,
"Aţi aflat ?! Au văzut ceva"
"pe marginea unui crater. Toţi erau nedumeriţi."
"Nu ştiau cum să reacţioneze, dacă e cazul să iasă."
Este interesantă şi reacţia pe care au avut-o când au revenit pe Pământ.
Nu au apărut ţopăind de bucurie şi spunând,
"Am avut cea mai extraordinară experienţă, am fost pe Lună."
Nu s-au manifestat astfel.
Păreau foarte solemni, foarte abătuţi, cu privirile în pământ.
Parcă stăteau să vomite, atât de tulburaţi păreau.
Ar fi putut vedea ceva acolo,
despre care nu vroiau să spună publicului, din cauza implicaţiilor ?
Cred că...
obiectivul pe care l-a ales această ţară
trebuia să fie realizat mai devreme sau mai târziu.
Am descoperit că omul are...
flexibilitatea sau opţiunea...
de a păşi fie pe această planetă, fie pe oricare alta.
Este începutul unei noi ere.
După Apollo 11, NASA a mai efectuat alte şase misiuni umane pe Lună,
culminând cu misiunea Apollo 17 din 1972.
O întrebare interesantă în legătură cu interacţiunea noastră cu Luna
ar fi de ce nu ne-am mai întors acolo de la misiunile Apollo ?
De asemenea, deşi fosta Uniune Sovietică
avea posibilitatea să-şi trimită proprii cosmonauţi pe Lună,
niciodată nu a părut că ar dori.
Ar fi putut exista anumiţi factori asociaţi cu Luna ?
Extratereştri sau alte fiinţe
care au avertizat omenirea să stea departe dintr-un anumit motiv ?
Este posibil ca astronauţii americani să nu fi fost singuri pe Lună ?
De aceea, după Apollo 17, nu s-au mai întors acolo ?
Unii adepţi ai paleoastronauticii propun o variantă şi mai incredibilă,
anume că Luna a ajuns pe orbita Pământului nu printr-un noroc,
ci în mod voit.
Omul a fost fermecat de Lună din prima clipă a existenţei lui.
Deşi au fost propuse multe teorii,
savanţii nu pot spune cu certitudine cum a luat fiinţă acest corp ceresc.
În studenţie, nimeni nu ştia sigur
cum a apărut Luna, pentru că este destul de mare.
Aveam o reală problemă.
Cred că există tendinţa de a considera
că lunile au fost capturate de planetele-mamă.
Dacă avem o planetă aici, iar o alta se apropie,
ea nu poate rămâne prinsă pe orbită pur şi simplu.
Este vorba de fizică elementară, astfel că a rămas o necunoscută
până acum vreo 20 de ani, când a apărut o altă teorie,
şi anume că Proto-Pământul a fost lovit la începuturile sistemului solar
de un corp de mărimea lui Marte.
O lovitură oblică, corpul străin a plonjat în centrul Pământului,
devenind astfel nucleu său,
o mulţime de resturi au fost împrăştiate
de această coliziune uriaşă, apoi s-au unit, dând naştere Lunii.
Acum au venit cu această teorie bizară despre cum s-a format Luna,
din cauză că toate teoriile tradiţionale nu aveau nicio logică.
Cea mai bună teorie despre formarea Lunii
este o coliziune fantasmagorică dintre două chestii...
exact la unghiul potrivit pentru a se forma acea centură de resturi
care apoi au format Luna...
iar Luna are exact mărimea necesară pentru a forma o eclipsă totală.
Acoperă la perfecţie Soarele.
Şansele să se întâmple exact aşa sunt astronomic de mici...
e greu de crezut.
Diametrul Soarelui este de 400 de ori mai mare decât Luna
şi, coincidenţă, se întâmplă ca Soarele să fie de 400 de ori mai departe.
Din aceste motive Soarele şi Luna par de aceeaşi mărime pe cer
şi de aceea avem eclipse de Soare pe Pământ.
Se află pe orbita perfectă pentru a eclipsa Soarele.
Probabilitatea ca Luna să fie accidental pe acea orbită
este de un cvadrilion la unu.
Există dovezi că orbita perfectă a Lunii în jurul Pământului
nu este o întâmplare.
Pentru a avea o eclipsă solară, Luna trebuie să aibă
exact mărimea pe care o are, adică 3.476,183 kilometri.
Nu 3.477 kilometri... nu 3.474 kilometri,
ci fix 3.476 kilometri la Ecuator.
Şi cu toate astea, există oameni care cred că e o întâmplare.
Realitatea este că... Luna se află acolo în mod deliberat.
De-a lungul galaxiei observabile,
asemenea relaţii nu au mai fost întâlnite.
Alte luni sunt mai mici în comparaţie cu planetele orbitate.
Luna nu doar că orbitează Pământul prea aproape raportat la mărimea ei,
dar este şi singura lună din sistemul solar cu o orbită aproape circulară.
Şi nici nu se cunoaşte o altă lună cu un asemenea rol de stabilizare,
aşa cum are Luna pentru Pământ.
Recente simulări computerizate au dezvăluit
că fără Lună, axa de înclinare a Pământului
ar fi complet diferită faţă de cum se prezintă azi.
Ar fi posibil chiar să nu avem anotimpurile din prezent.
Fără anotimpuri, Pământul ar putea fi mai neprielnic pentru viaţă.
Aşadar, Luna are un rol esenţial.
Menţine viaţa. Fără Lună, poate nu am fi aici.
Există atâtea particularităţi în modul în care Luna a afectat Pământul,
încât ar putea fi pardonabil că unii că s-au gândit
că ar exista o inteligenţă în spatele ei, că cineva ar fi conceput-o.
Luna este atât de ciudată, atât de neobişnuită
raportat la ce găsim în sistemul solar
şi în mod special pentru ce face pentru Pământ,
transformându-l într-un paradis al vieţii,
încât unii se simt obligaţi să întrebe,
"Ar fi putut apărea un asemenea lucru printr-un noroc ?"
A fost aşezată acolo intenţionat ?
A fost construită... de extratereştri poate ?
Prin urmare...
întreaga noastră existenţă a fost plănuită ?
Adepţii paleoastronauticii sugerează
că dimensiunea perfectă şi amplasarea Lunii
nu pot fi produsul întâmplării,
ci că a fost construită de fiinţe extraterestre în preistorie.
Drept dovadă, ei indică relatări antice
ce vorbesc despre o perioadă când corpul ceresc nu exista.
Începând din secolul 5 î.e.n.,
autorii greci şi romani au scris despre o perioadă
"de dinainte de a exista o lună pe cer".
Alte referiri pot fi întâlnite în Biblia Ebraică
şi există legende Zulu care spun
că Luna a fost adusă lângă Pământ cu sute de generaţii în urmă.
Wowane şi Mpanku erau două zeităţi preistorice Zulu.
Există o legendă Zulu care spune că ei au dat naştere Lunii.
Au reuşit furând un ou de la un dragon ceresc uriaş,
au extras miezul, gălbenuşul, apoi au rostogolit pe cer
planeta rezultată, pentru a deveni Luna.
Iar motivul pentru care Luna a fost pusă acolo
era pentru a ţine sub observaţie fiinţele umane.
Legenda Zulu este foarte interesantă.
Am auzit-o de la un shaman Zulu, pe nume Credo Mutwa,
care vorbea despre faptul că Luna a fost trasă pe orbita Pământului.
Iar când s-a întâmplat, a provocat inundaţii şi cataclisme
şi a modificat axa planetei.
Deci nu te poţi abţine să nu întrebi...
ar putea fi Luna un satelit artificial ?
Ar fi putut veni din altă parte,
iar acum este folosită drept bază de observaţii pentru extratereştri ?
Este posibil ca legenda Zulu să fie adevărată,
aşa cum susţin adepţii paleoastronauticii ?
A fost Luna adusă lângă Pământ într-un trecut îndepărtat ?
Posibile indicii suplimentare ar putea fi găsite
prin studierea dovezilor ştiinţifice care sugerează
că Luna este, de fapt, seacă.
Suprafaţa Lunii este împânzită
de zeci de mii de cratere de impact, de diferite mărimi.
Savanţii afirmă că aceasta se datorează faptului că
Luna nu a avut niciodată o atmosferă
care să o protejeze de bombardamentul din spaţiu.
Nu există fenomene de eroziune,
cum ar fi vântul sau apele curgătoare, care să-i afecteze suprafaţa,
iar activitatea geologică redusă
nu poate şterge pagubele făcute de-a lungul istoriei Lunii.
La o analiză a distribuţiei craterelor,
se poate constata că suprafaţa este acoperită complet,
există crater lângă crater lângă crater,
unele chiar de dimensiuni extrem de mici.
Unul dintre lucrurile interesante în legătură cu craterele este că,
deşi unele sunt foarte mari, iar altele foarte mici,
toate par a avea aceeaşi adâncime,
iar aşa ceva chiar nu ar trebui să se întâmple pe suprafaţa unei planete.
Adâncimea ar trebui să varieze.
Deci, de ce sunt craterele lunare atât de uniforme ?
Este ceva neobişnuit şi inexplicabil
din punct de vedere al geofizicii convenţionale.
Unele cratere nu sunt nici pe aproape cum ar trebui să fie.
În fapt, sunt cratere incredibil de largi
şi, indiferent unde ar fi punctele de impact, ele sunt convexe,
însemnând că au fost împinse în afară de Lună,
ceea ce nu are nicio logică.
Este ca şi cum ar exista ceva
sub suprafaţa lunară, ceva foarte elastic,
care opreşte craterele să fie mai adânci.
Asta nu s-ar întâmpla decât dacă roca ar fi mai dură,
ceea ce nu e cazul, dată fiind greutatea Lunii,
sau dacă ar exista o sferă dintr-un metal necunoscut,
care reduce amploarea pagubelor.
Ar putea adâncimea identică a craterelor de pe Lună
sugera existenţa unei bariere metalice sub praful şi roca de la suprafaţă ?
Şi dacă ar fi aşa...
de ce majoritatea savanţilor nu sunt de acord ?
Adepţii paleoastronauticii afirmă ca dacă s-ar întâmpla asta,
savanţii ar fi nevoiţi să accepte şi că Luna ar putea fi goală la interior.
Yankee Clipper, Houston.
20 noiembrie 1969.
În timp ce reveneau la modulul de comandă,
comandantul Charles Conrad Jr. şi pilotul Alan Bean
decuplează racheta de lansare, care se prăbuşeşte pe Lună.
Apollo 12. Houston, VL-ul coboară.
După prăbuşire, ceva neaşteptat a avut loc.
Se spune că Luna a avut reverberaţii seismice,
ca un clopot, vreme de mai bine de o oră.
În cazul Apollo 12, oamenii vorbesc despre un accident.
Nu a fost chiar un accident,
a fost o desprindere programată a rachetei
folosită la lansarea modulului lunar.
Echipajul s-a separat de rachetă, care, apoi, s-a prăbuşi pe Lună
exact lângă un seismograf instalat anterior.
Acesta a înregistrat vibraţii, a fost un indiciu preliminar
despre cât de solidă este suprafaţa Lunii.
Uimitor este că, brusc, Luna a început să sune ca un clopot,
iar asta a durat aproape o oră.
Dr. Werner von Braun, care era pe atunci directorul NASA,
a decis ca Apollo 13 să prăbuşească intenţionat
un alt segment mai greu din rachetă pe suprafaţa lunară.
Când au făcut asta,
Luna a vibrat ca un gong vreme de mai bine de trei ore,
până la o adâncime de peste 32 kilometri.
A fost ceva neaşteptat, care continuă şi azi să-i nedumerească pe savanţi.
Interferenţele au apărut pentru că Luna ar putea fi seacă,
la suprafaţă fiind constituită, în principal, din rocă bazaltică.
Cu toate că este o rocă uşoară, absoarbe foarte bine şocurile.
Aşadar, dacă întreaga Lună ar fi făcută din această rocă,
nu ar fi de aşteptat să rezoneze când are loc un impact puternic.
Motivul pentru care acest lucru este minimalizat
este din cauză că ideea de Lună seacă
contrazice ceea ce ştim despre fizică.
În cartea sa din 1966 "Viaţa inteligentă din Univers",
renumitul om de ştiinţă şi astronom Carl Sagan
dădea o definiţie referitoare la compoziţia
corpurilor cereşti din cosmos.
Carl Sagan sugera că un lucru fără miez nu poate fi satelit natural.
Atunci de ce vibrează Luna, dacă nu e un lucru gol ?
Aceasta ar da de înţeles că e artificial.
E posibil ca porţiuni importante din Lună să fi fost scobite.
Dacă aşa stau lucrurile, probabil că nu s-a întâmplat pe cale naturală.
Ar trebui să se fi realizat în mod artificial.
Astfel, apare marele semn de întrebare...
cine ar fi avut capacitatea, îndemânarea şi tehnologia să o facă ?
Cu siguranţă nu noi.
Ar putea fi doar opera extratereştrilor.
Ar fi posibil ca Luna să nu fie doar lipsită de miez,
ci chiar o structură artificială ?
Dacă da, ar putea fi creaţia extratereştrilor ?
Adepţii paleoastronauticii spun că da,
şi ca dovadă aduc cercetări ce confirmă că Luna este, de fapt...
... o navă spaţială.
Moscova, Rusia. Iulie, 1970.
După ani de cercetare a mostrelor aduse de misiunile lunare,
doi oameni de ştiinţă, M. Vasin şi A. Shcherbakov
publică un articol în revista "Sputnik",
dezvăluind concluzii şocante despre Lună.
Teoria lor spune că Luna este, probabil, o creaţie
a unei inteligenţe extraterestre, care a adus-o lângă Pământ în trecut.
Doi fizicieni ruşi, Vasin şi Shcherbakov,
au venit cu ideea că Luna trebuie să fie artificială.
Ei se bazează pe, în primul rând,
faptul că Luna ar lăsa impresia că e seacă.
Deoarece o planetă seacă nu poate exista,
conform legilor fizice cunoscute,
asta ar însemna că Luna trebuie să fie artificială, un obiect fabricat.
Acel articol a reprezentat o piatră de temelie.
De fapt, ei au redefinit modul în care analizăm Lună.
Bazându-se pe adâncimea maximă a craterelor selenare,
Vasin and Shcherbakov propuneau că scoarţa are doar 34 km grosime.
Savanţii NASA au stabilit că acest nisip selenar
este format, în principal, din crom, titan şi zirconiu.
În publicaţia amintită, Vasin and Shcherbakov specificau:
"Dacă ar trebui să se inventeze un material"
"care să protejeze un satelit artificial de efectele nefaste"
"ale temperaturii, radiaţiilor cosmice şi ploilor de meteoriţi,"
"experţii ar trebui să acorde atenţie exact acestor elemente chimice."
Chiar şi cei doi au admis că această variantă este ciudată.
Totuşi, prin calcule matematice,
au determinat că teoria lor este corectă.
Vorbim despre academicieni, care, probabil,
şi-ar fi pierdut posturile universitare.
Nu cred că cineva ar publica un asemenea articol,
dacă nu ar fi 100% convins că descoperirile lui sunt adevărate.
Obiectul ar putea fi artificial.
Şi dacă aşa stau lucrurile, eu întreb:
cine a construit Luna, cine a pus-o aici şi acum cât timp ?
Cât despre savanţii ruşi...
teoria lor era că Luna este o navă spaţială.
Are motoare în interior,
iar la exterior au acoperit-o cu această pulbere lunară.
Pare o exagerare, însă ar avea o logică
dacă ai dori să acoperi sau să ascunzi această navă,
făcând-o să semene cu un obiect natural.
De la publicarea articolului lui Vasin and Shcherbakov,
o serie de cercetători au venit să susţină teoria lor.
În 1975, Don Wilson scria "Misterioasa navă spaţială Luna",
în 1976, George Leonard scria "Altcineva este pe Lună",
aceste cărţi continuând să cerceteze şi alte anomalii.
Au fost specificate unele lucruri bizare.
De exemplu, compoziţia minerală şi feroasă
a pulberii de pe Lună nu seamănă cu nimic de pe Pământ,
iar vârsta aparentă a Lunii pare a fi mai mare
decât vârsta sistemului nostru solar.
Ei presupun că Luna, de fapt, a fost adusă aici din altă parte.
Mulţi au vorbit despre faptul că Luna este, de fapt, o navă spaţială,
că a fost pilotată până aici şi aşezată pe orbită.
Fără îndoială, există dovezi că Luna ar putea fi un obiect natural modificat.
Există poveşti antice care vorbesc despre un timp
când Luna nu era pe cer
şi există relatări care spun că Luna a fost tractată artificial pe orbită.
Deci, dacă avem doi savanţi ruşi care sugerează că Luna a fost tractată,
aceasta în coroborare cu mitologia antică...
... această concluzie o trag eu !
Toată această teorie cu Luna care este o navă spaţială
pusă pe o orbită aparte în jurul planetei noastre
şi care are oraşe şi structuri în interior şi în exterior...
... mie îmi par nişte afirmaţii rezonabile.
De fapt, chiar aşa şi pare, că Luna este un fel de navă uriaşă,
aflată aici ca să supravegheze planeta.
Aş putea face abstracţie de faptul că Luna
este un obiect străin, o navă, o Stea a Morţii ?
Cred că nu putem exclude varianta aceasta.
Este posibil ca Luna să fie o navă spaţială ?
Ar putea ea permite extratereştrilor să ne supravegheze planeta ?
Şi dacă da, ar putea aceste fiinţe să fie încă acolo ?
Noiembrie, 1966.
Cu trei ani înainte ca Apollo să ajungă pe Lună,
satelitul Orbiter 2 se poziţionează pe orbita lunară.
A fost conceput pentru a captura imaginii cu suprafaţa lunară,
care să ajute la alegerea locurilor de aterizare ale misiunilor Apollo.
O imagine a atras atenţia în mod special investigatorilor,
prezentând ceea ce par a fi umbrele unor turnuri ascuţite.
La 20 noiembrie 1966,
sonda Lunar Orbiter 2 fotografiază această zonă lunară
care se află în Marea Liniştii,
la doar 300 kilometri distanţă de locul în care a aterizat Apollo 11.
Bizar este că în acea zonă
există structuri care se aseamănă cu obeliscurile.
Există opt turnuri,
iar savanţii au calculat că cel mai mare dintre ele
ar fi un obelisc înalt cât 15 etaje.
Par să fie identice cu obeliscurile egiptene,
dar ce naiba caută ele pe Lună ?
Turnurile sunt printre cele mai interesante anomalii de pe Lună,
deoarece astronomii au estimat că sunt prea înalte
pentru a fi simple apariţii naturale.
Trebuie că sunt artificiale,
din simplu fapt că Luna a fost bombardată
încontinuu de meteoriţi în ultimele 4,5 miliarde de ani.
Sub nicio formă ceva mai mare ca o minge de baschet
nu poate rămâne în picioare pe suprafaţa lunară.
Concluzia este că NASA ar fi ştiut,
iar unul dintre motivele pentru care au întreprins misiuni acolo
a fost pentru ca astronauţii misiunilor Apollo
să poată colecta mai multe informaţii despre aceste structuri artificiale.
CAPCOMM, suntem gata de desprindere.
Recepţionat, Eagle, desprindeţi-vă !
În timp ce cosmonauţii Apollo 11 coborau către Lună,
s-au confruntat cu o alarmă foarte ciudată.
Alarmă Cod 1202.
- CAPCOMM 1: Cod 1202. - CAPCOMM 2: alarmă Cod 1202.
Faimoasa alarmă Cod 1202.
În principiu, nimeni nu ştie de ce a pornit.
S-a activat pentru că computerul a fost copleşit de informaţii,
deoarece Buzz Aldrin, pilotul modulului lunar,
a pornit radarele modulului.
Existau două radare... unul pentru scanare laterală
şi celălalt pentru andocare.
Altfel spus, unul orientat în jos şi unul orientat în lateral.
Acum... dacă nu există nimic pe suprafaţa Lunii,
dacă nu există structuri artificiale,
dacă nu există turnuri înalte cât 20 de etaje,
de ce ai porni radarul lateral ?
Nu există niciun motiv, totuşi, Aldrin l-a pornit.
Cred că şi el şi NASA ştiau
că existau anumite pericole la coborâre.
E posibil ca NASA să fie la curent cu structurile de pe Lună ?
În 1960, oficialii NASA au solicitat Institutului Brookings
un raport de evaluare a posibilelor implicaţii
ca urmare a descoperirii de dovezi ale existenţei vieţii extraterestre.
Ca urmare a constatărilor din raport,
investigatorii consideră că el a fost solicitat înainte de misiunile lunare,
tocmai pentru a ascunde publicului orice descoperire,
de teama unor frământări sociale.
Încă de pe vremea primelor misiuni Apollo,
investigatorii au cercetat cu atenţie
fotografiile de pe Lună, căutând structuri.
Şi au descoperit anumite lucruri neobişnuite.
Ne-am putea gândi, dacă extratereştri sunt ori au fost pe Lună,
ar fi trebuit să construiască tot felul de structuri.
Iar noi avem posibilitatea să le vedem,
chiar dacă savanţii NASA refuză să le recunoască drept veritabile.
Poate la fel de curioase ca structurile de pe Lună
sunt şi numeroasele informări despre lumini
şi alte fenomene inexplicabile.
Oglindiri intermitente provenite de pe suprafaţa lunară
sunt observate de mai bine de un secol,
inclusiv de către astronomul Francis Bailey în 1835.
De asemenea, fenomenul a fost raportat şi de echipajul Apollo 11.
Afară era beznă
şi imediat am început să văd un fulger şi o dâră luminoasă
şi iar o străfulgerare.
Noi le numeam scânteieri. Le-am tot văzut.
Iar eu am spus, "Voi vedeţi ceva neobişnuit ?"
"Vedeţi vreun fulger ?"
Neil a spus, "Da, am văzut circa 100."
"Dar tu, Mike ?"
"Nu, n-am văzut nimic"
Vreo cercetare amănunţită despre ce ar fi putut să fie ?
Nu !
Pentru că eram în drum spre casă.
Să se ocupe altcineva de ele !
Aceste lucruri au fost dezvăluite de NASA
în catalogul anomaliilor lunare,
sunt prezentate lumini în mişcare, trombe de fum,
şi alte lucruri care nu ar trebui să existe pe Lună,
toate sugerând că acolo există
o comunitate extraterestră bine dezvoltată.
S-ar putea să nu existe doar structuri pe Lună,
ci şi o activitate neobişnuită...
care ar putea arăta că Luna este deţinută de extratereştri ?
Adepţii paleoastronauticii spun că da,
sugerând că dovezi suplimentare ar putea fi găsite
pe partea întunecată a Lunii.
Luna este cel mai vizibil corp ceresc de pe cer,
însă noi vedem doar o parte a ei,
întrucât se roteşte simultan cu Pământul,
însemnând că durează tot atât să se rotească în jurul proprie axe
cât durează să facă o rotaţie completă în jurul Pământului.
De aceea, putem observa numai o faţă a Lunii,
mai bine de 41% din suprafaţa ei rămânând ascunsă.
Luna se află în ceea ce se numeşte rotaţie sincronizată cu Pământul.
Acest lucru se datorează efectului de gravitaţie al Pământului,
care face ca Luna să-şi expună o singură parte către noi,
o singură faţă, aceea pe care o cunoaştem cu toţii.
Atunci când două obiecte se apropie suficient unul de celălalt,
are loc aşa-numitul fenomen de sinfazare.
Astfel, Luna îşi arată tot timpul aceeaşi faţă.
Ca urmare a rotaţiei, Luna îşi arată mereu aceeaşi faţă.
Acest lucru a dat naştere la speculaţii,
pentru că astfel se crează locul ideal
pentru realizarea de mari amenajări pe Lună,
ce nu sunt direct observabile de pe Pământ.
Ipotetic vorbind, partea ascunsă a Lunii
este un loc excelent pentru amplasat baze...
iar lucrul acesta a fost un subiect pentru ştiinţifico-fantastic.
Au existat persoane care spuneau că au fost duse la o bază
numită "Centrul Lunar de Operaţiuni",
aflată în partea ascunsă a Lunii,
şi că aceasta face parte dintr-o reţea de baze
administrate de diferite guverne şi civilizaţii extraterestre.
Misiunile Apollo au fotografiat suprafaţa Lunii,
iar unele dintre fotografii înfăţişau lucruri ce par a fi structuri.
Ar putea exista baze active pe partea ascunsă a Lunii,
nu doar baze militare secrete, ci şi baze extraterestre ?
Dacă e adevărat, ce s-ar întâmpla dacă adevărul despre Lună
ar fi dezvăluit publicului larg ?
Când adevărul despre originea Lunii
şi despre ce se întâmplă pe Lună şi despre construcţiile de acolo
şi poate chiar despre cine ocupă Luna, va fi dezvăluit oamenilor,
acesta ne va zdruncina realitatea.
Vom putea să ne ridicăm privirile
pentru a vedea un obiect extraterestru ce ne orbitează planeta.
Şi vom şti de ce se află acolo.
Nu există absolut niciun motiv ştiinţific
care să ne oprească să nu gândim că este o navă extraterestră,
adusă de fiinţe extraterestre pentru a ajuta omenirea.
Pentru unii, această idee este înspăimântătoare.
Au întâlnit echipajele Apollo şi altceva pe suprafaţa Lunii,
faţă de ce a fost dezvăluit publicului ?
Ar fi putut exista dovezi despre o colonizare
sau chiar despre faptul că Luna este un obiect artificial ?
Acesta ar putea fi motivul pentru care am încetat să mai mergem acolo ?
Poate că următoarea misiune lunară, prima după mai bine de patru decenii,
va dezvălui, în sfârşit, adevărul despre acest corp ceresc misterios,
cât şi despre trecutul nostru extraterestru.
Traducerea şi adaptarea VLAD[ONE]