Uau !
Timp de 200 de ani,
arheologii s-au uitat la un film mut,
însă dintr-o dată, avem coloana sonoră.
Încercăm să obţinem informaţie de la senzorii
care au existat când aceşti oameni au construit aceste locuri.
Şi am recepţionat 110 Hz
şi vibrează în jurul acestei zone.
O poţi simţi în corpul tău. - Da.
Asta este chiar uimitor, de fapt.
Multe culturi antice
din jurul lumii au venerat sunetul.
Este posibil ca sunetul să aibă o putere incredibilă
cu care să poţi face anumite lucruri ?
Este un anumit plan amplu de la extratereştri,
care se acordă armonic
cu toate aceste situri de pe Pământ ?
Extratereştri ne oferă indicii
că frecvenţa are un rol mult mai important
în înţelegerea materiei, energiei şi conştiinţei,
decât acceptăm noi în paradigmele ştiinţifice actuale.
EXTRATEREŞTRI ANTICI
Sezonul 12, Episodul 08 "Frecvenţa extraterestră"
Baalbek, Liban.
Templul lui Jupiter, vechi de 9.000 de ani,
conţine 3 dintre cele mai mari
stânci monolitice din lume,
cântărind aproximativ 1.000 de tone ...
Sau 2 milioane de livre ... fiecare.
Puma Punku, Bolivia.
Împrăştiate pe un platou deşertic aflat la înălţime,
există blocuri de 100 de tone tăiate precis,
care se crede că sunt vechi
de cel puţin 2.000 de ani şi probabil chiar mai mult.
Platoul Giza, Egipt.
Marea Piramidă este construită
din mai mult de 2.3 milioane de blocuri de calcar,
fiecare cântărind 2.300 kg.
Peste tot în lume se află monumente colosale
ale trecutului antic al umanităţii ;
structuri gigantice care au rezistat mii de ani,
construite cu blocuri atât de masive,
încât constructorii din prezent nici măcar nu au încercat
să le multiplice.
Încărcătorul nostru Cat 988
reuşeşte probabil să ridice un bolovan de 22 de tone,
doar pentru comparaţie.
Şi poate reuşeşte să rostogolească şi să tragă pe pământ,
poate un bolovan de 40 de tone.
Însă când e vorba de un bolovan de 50 de tone,
atunci, ne va trebuie să aducem macarale, cricuri hidraulice,
grinzi de oţel, grinzi.
Este un set de unelte complet diferit,
chiar şi pentru tehnologia din prezent.
Adică, doar îmi pot imagina
cum au putut ei muta bolovani de acea dimensiune.
Îmi depăşeşte mintea.
Nu am vreo idee.
Este nebunesc să te gândeşti.
Cum este posibil ca în urmă cu 10.000 de ani,
strămoşii noştri să fi mutat cele mai mari stânci ?
Ei bine, răspunsul este că
fie o altă super civilizaţie anterioară
a existat pe Pământ,
fie extratereştri au împărtăşit cu noi tehnologia.
Teoreticienii astronauţilor antici sugerează
că astfel de structură oferă o dovadă fizică,
că fiinţe extraterestre au vizitat Pământul
şi i-au ajutat pe strămoşii noştri, în trecutul îndepărtat.
Şi fiecare dintre aceste 3 situri megalitice,
precum şi numeroase altele,
au povestiri specifice,
care spun că acestea au fost construite, nu de oameni,
ci de zei, folosind puterea levitaţiei.
Unele mitologii antice vorbesc despre faptul că
unele dintre aceste stânci au fost amplasate cu sunete ;
că aceste obiecte dintr-o dată levitau spre locaţie.
Ceea ce relatează legendele locale de la Stonehenge
este că acele stânci mari
au fost transportate prin intermediul levitaţiei.
Asemănătoare cu povestirea mitologică despre Stonehenge,
legendele antice ale Boliviei spun că
stâncile megalitice de la Puma Punku au plutit spre locaţie.
În secolul V î. Chr.,
istoricul grec, Herodot a scris că
egiptenilor li s-au oferit cunoaştere
de la păzitorii Cerului,
despre cum să plutească blocurile masive de calcar,
cu care ei au construit Marea Piramidă.
Ceea ce putem observa este posibilitatea reală
că civilizaţiile extraterestre au vizitat Pământul,
peste tot în lume.
Şi de fiecare dată când au făcut-o, au simţit că este foarte important
să împărtăşească această cunoaştere sacră
despre importanţa frecvenţelor acustice,
pentru a accesa misterele Universului.
Universitatea din Bristol, Anglia.
17 ianuarie 2017.
Cercetătorii au dezvăluit un prototip
a ceea ce ei numesc o "undă tractoare portabilă",
un dispozitiv portabil care poate levita obiecte mici,
folosind unde sonore.
Recent, Universitatea din Bristol
a venit cu un dispozitiv portabil prevăzut cu difuzoare,
care permit utilizatorului acestuia să direcţioneze undele sonore
şi doar undele sonore,
iar apoi să leviteze bucăţi mici de material uşor.
Deci, când privim la această undă tractoare portabilă,
putem extrapola ideea
că aceasta este o tehnologie incipientă,
care în vremurile antice a fost utilizată
să leviteze stânci mari ?
La Universitatea Johns Hopkins, inginerii biomedicali
au manipulat frecvenţele cu ultrasunete,
pentru a furniza medicamente specializate
spre anumite zone ale creierului, cu precizie chirurgicală.
Iar matematicienii de la Universitatea din Cardiff
au dezvoltat o metodă
de a opri un tsunami în desfăşurare,
folosind undele acustice.
Însă în timp ce fizicienii sunt entuziasmaţi
de perspectiva utilizării frecvenţelor sonore,
pentru a levita şi manipula materia,
ei insistă că este doar începutul
valului unei tehnologii acustice avansate.
Ar putea aceste descoperiri ştiinţifice uimitoare
să fie primele etape ale multiplicării
a ceea ce strămoşii noştri au învăţat să realizeze
acum mii de ani ?
Ce-ar fi ca aceste experimente ştiinţifice
la care privim, să ne conducă
la o surpriză şi mai mare,
cum ar fi aceea că sunetul poate fi utilizat
la niveluri mult mai avansate de eficienţă,
în tot felul de domenii,
care par imposibile ?
S-ar putea să vedem începuturile din societatea noastră
a unei tehnologii avansate
pe care civilizaţiile inteligenţe extraterestre
au dezvoltat-o şi perfecţionat-o de multă vreme.
Vancouver, Canada.
17 february 2012.
La un simpozion al
Asociaţiei Americane pentru Progresul Ştiinţei,
cercetătorii s-au întâlnit pentru a dezvălui descoperirile recente
din domeniul nou apărut al arheoacusticii.
Arheoacustica este un nou domeniu de studiu,
multi-discipinar, iar noi includem trei aspecte :
primul va fi arheologia, antropologia,
al doilea va fi sunetul şi acustica,
al treilea va fi spaţiul şi arhitectura.
Şi toate 3 dintre aceste domenii
sunt unificate pentru a explora
ce s-a întâmplat cu sunetul în locaţiile antice.
Testele recente de la Stonehenge
sugerează că stâncile megalitice
au fost amplasate pentru a genera modele de interferenţă cu undele sonore,
asemănătoare cu căştile care elimină zgomotul,
pentru a crea locuri de linişte absolută,
în diverse puncte în jurul cercului.
Statuile fiinţelor divine
din Chavín de Huántar, vechi de 3.000 de ani,
aflate în centrul ceremonial din Peru,
proiectează un răcnet asemănător felinei,
când trompete antice de cochilie sunt suflate în apropiere.
Iar la Piramida Şarpelui cu Pene
din Chichen Itza, Mexic,
ecourile sunetelor imită plânsetul lui quetzal ...
o pasăre pe care maiaşii o considerau a fi un mesager
al zeului lor creator, Kukulkan.
Oamenii ies acum în public
cu aceste idei care poate erau considerate pseudoştiinţă,
pentru o lungă perioadă de timp.
În prezent, devine serios faptul că
sunetul este inclus în studiul lumii antice.
Multe culturi antice
din lumea întreagă venerau sunetul,
deoarece sunetul era considerat a fi de origine divină.
Este posibil că motivul pentru care strămoşii noştri
relatau despre sunetul divin nu este neapărat pentru că
se refereau la muzică ...
ci pentru că sunetul are această putere incredibilă
cu care poţi realiza anumite lucruri ...
şi astfel am pierdut această cunoaştere
pe parcursul mileniilor ?
Conform teoreticienilor astronauţilor antici,
există o dovadă că strămoşii noştri
au folosit puterea undelor sonore,
să obţină performanţe uimitoare care sfidează gravitaţia.
Însă ar fi putut ei să înveţe despre utilizările acusticii
la un nivel mult mai avansat, decât cea care implică
mutarea bolovanilor uriaşi ?
Probabil dovezi suplimentare pot fi găsite
prin examinarea celor mai importante structuri antice ale omului ;
structuri care nu au fost construite cu sunet,
ci realizate pentru a genera sunet.
- Urmează. - Paola, Malta.
La mare adâncime sub acest mic oraş
din centrul Mării Mediterane
se află una dintre cele mai vechi structuri subterane
din lume.
Pe insulele din Malta, se află rămăşiţele preistorice,
care cuprind situri subterane megalitice,
ce au fost considerate a fi situri de înmormântare comunală.
Cel mai renumit dintre acestea este Hipogeul Hal-Saflieni.
Hal-Saflieni este vechi de aproximativ 6.000 de ani.
Este stratificat, din 3 niveluri majore
şi este, într-adevăr, chiar uluitor
că a fost cioplit în calcar.
Eu sunt geolog. Ştiu cât este de dificil
să exploatezi şi să transporţi aşa ceva.
Pentru mine, demonstrează o incredibilă măestrie
bazată pe o tehnologie.
Pot pretinde că ştiu exact cum au realizat-o.
Când Hipogeul Hal-Saflieni
a fost descoperit prima dată în 1902,
arheologii au fost uimiţi să găsească îngropate în acesta
peste 7.000 de schelete.
În mai 1920,
un articol National Geographic a relatat
că multe dintre rămăşiţe erau ale acelor umanoizi,
care aveau craniile alungite.
Însă pe parcursul celui de-al Doilea Război Mondial,
situl a fost jefuit de vandali,
iar scheletele au dispărut misterios.
Din fericire, 11 cranii alungite au fost salvate
şi cel puţin unul dintre acestea prezintă o caracteristică non-umană ...
Lipseşte sutura sagitală care uneşte
oasele parietale ale tuturor craniilor umane.
O relatare ciudată a venit
de la o femeie numită Lois Jessop,
care a lucrat pentru Consulatul englez din Malta.
Ea vizitase Hipogeul
şi l-a convins pe unul dintre îngrijitori
s-o lase să intre în încăperea inferioară.
Ea a susţinut că a ieşit
printr-o mare spărtură,
care era sub Malta.
Iar la capătul celălalt al spărturii,
ea a susţinut că a văzut oameni foarte înalţi.
Conform relatării sale,
ea a văzut uriaşi cu părul alb care priveau în sus la ea
şi i-au făcut semn să coboare.
Trebuie să ne întrebăm dacă Hipogeul conţine o anumită formă
o unei prezenţe extraterestre.
Pe cât de incredibilă ar putea fi povestirea Loisei Jessop,
probabil cea mai importantă descoperire din Hipogeu
are legătură cu sunetul.
În februarie 2014,
cercetătoarea arheoacusticii, Linda Eneix
a strâns o echipă de specialişti audio, geologi şi arheologi
pentru a testa proprietăţile acustice ale celei mai misterioase încăperi
din acest sit, cunoscut ca şi "Camera Oracol".
După teste elaborate, Linda şi echipa ei au ajuns
la o concluzie incredibilă.
Hipogeul întreg rezonează
la frecvenţa specifică de 110 Hz.
Poţi simţi fizic vibraţia acelui sunet
în tot corpul tău.
A fost fascinant.
Apa din ţesuturile organismului răspund la aceasta
şi tot corpul tău rezonează cu aceasta vibraţie,
care te învăluie în sunet.
Sunetul este creat de vibraţia unui obiect,
care face ca aerul ce îl înconjoară să vibreze şi să formeze o undă.
În funcţie de frecvenţa la care oscilează,
va determina nota tonului pe care îl auzi.
Herţul este unitatea pe care o utilizăm pentru a măsura frecvenţa.
Reprezintă, practic, numărul de oscilaţii pe secundă.
Rezonanţa reprezintă orice vibrează,
acea frecvenţă se potriveşte cu frecvenţa naturală
sau vibraţia obiectului.
Aceasta este foarte important în utilizările sunetului.
Dacă ai un spaţiu închis, modalitatea prin care generezi frecvenţa
este de a crea dimensiunea camerei sau spaţiului asemănătoare cu frecvenţa
şi lungimea de undă a sunetului pe care vrei să-l obţii.
Astfel încât când atinge pereţii din fundal,
se reflectă corespunzător.
Aceste reflexii generează sunetul,
sau amplitudinea acelei vibraţii.
Ce se întâmplă aici
şi de ce folosesc ei această frecvenţă specifică ?
Deci, trebuie să te întrebi dacă nu au fost extratereştrii
implicaţi în ajustarea Hipogeului,
pentru a crea această frecvenţă specială.
Ar fi putut Hipogeul din Malta
să fi fost construită conform
instrucţiunilor extratereştrilor,
pentru a avea un scop acustic ?
Şi dacă da, frecvenţa de 110 Hz la care este acordat,
conţine o anumită putere specială ?
Comitatul Meath, Irlanda.
Aici este intrarea.
Uau !
În ianuarie 2017,
cercetătorul şi publicistul Giorgio Tsoukalos
a vizitat pasajul mormântului Newgrange,
pentru a se întâlni cu specialistul în arheoacustică, Paul Devereux.
Aici, în acest mormânt vechi de 5.000 de ani
şi în alte zeci de alte situri megalitice antice
din lumea întreagă,
Paul a studiat efectele rezonanţei sunetului.
Uau !
Astăzi, el va efectua un test,
pentru a descoperi dacă
structura Newgrange a fost construită cu un scop acustic
şi realizată să rezoneze la o frecvenţă specifică.
Oscilăm o undă sonoră prin încăpere,
până vom obţine o rezonanţă naturală a acesteia.
Ceea ce înseamnă că am produs o undă stabilă
din sursa sunetulului peretelui încăperii.
Deci, unda sonoră urcă şi apoi se reflectă înapoi
pe aceeaşi traiectorie.
Ok, asta e minunat, de fapt.
Obţinem acolo un ventru.
Dacă pui microfonul, da, acolo.
Poţi să-l aduci puţin aici ?
Asta e bine. Ok, asta e excelent.
Obţinem 110 Hz
şi vibrează în jurul acestei întregi zone.
Poţi chiar să o simţi ...
- O simţi în corpul tău. Da.
Este o senzaţie fizică.
Iar oamenii uită că sunetul este fizic.
- Corect. - Ştii ?
- Îl poţi simţi ? - Da.
Asta este uimitor, de fapt.
Când este setată frecvenţa la 110 Hz,
Giorgio şi Paul pot
să audă şi să simtă o schimbare în toată încăperea.
Impresionant, aceasta este exact aceeaşi rezonanţă,
care a fost descoperită în Hipogeul din Malta,
în Angkor Wat din Cambodgia
şi în multiple alte structuri antice din lumea întreagă.
Acum, cred că este uimitor, mai ales că
am întâlnit acelaşi tip de frecvenţe în alte locaţii.
O, da. Ei ştiau ce fac,
însă le-au realizat într-un mod diferit de noi.
Ei nu aveau asta, toate acestea ... ei le-ar fi putut simţi.
Iar arhitectura ar fi putut fi construită
să creeze acel sunet, să-l amplifice, să-l evidenţieze.
Da.
Acum, noi am căutat un medic neurolog
Ian Cook, pe care l-am întrebat dacă există vreo conexiune
cu această vibraţie de 110 Hz.
El nu a crezut că există.
Nici unul dintre noi nu a crezut, de fapt.
Însă puţin mai târziu, a realizat un experiment
cu un grup de voluntari, care au fost expuşi
la diverse frecvenţe audio.
Acele rezultate ne arată că sunetul poate influenţa
- părţi locale ale creierului. - Uau !
Este posibil ca anumite situri antice
să fi fost proiectate să rezoneze
la o frecvenţă care influenţează modul de gândire al oamenilor ?
Probabil răspunsul poate fi găsit prin testarea efectelor
acestei frecvenţe unice ... asupra creierului uman.
Manhattan Beach, California.
25 martie 2017.
Doctorul neurofiziolog, Michael Mark utilizează encefalograma,
sau maşina EEG, pentru a stabili efectele
frecvenţei de 110 Hz pe un subiect testat.
Fixează asta. Vrei să continui şi să ajuţi ?
Dispozitivul înregistrează activitatea undelor cerebrale,
cu 256 de cadre pe secundă,
pentru a oferi în timp real o imagine a creierului subiectului.
Ok, Brian, vom începe cu prima frecvenţă,
timp de 3 minute ... Începem.
În timp ce Brian se relaxează în izolare,
dr. Mark îl expune unei game de frecvenţe
cuprinsă între 90 Hz şi 120 Hz, în ordine aleatorie,
timp de câteva minute pentru fiecare.
Ok, Brian, urmează acum a doua frecvenţă.
Asta îi va permite doctorului Mark
să compare rezultatele şi să analizeze
dacă frecvenţa de 110 Hz are un efect măsurabil.
Ok, Brian, acum ultima noastră frecvenţă.
Am terminat acum. Îţi poţi scoate masca ?
Mm-hmm.
Cum a fost experienţa pentru tine ?
Foarte interesantă.
Am simţit o modificarea importantă în ultima frecvenţă.
A existat o absorbţie similară în a doua frecvenţă,
însă a existat, de asemenea, şi această experienţă de ascensiune,
sau de deplasare exterioară şi în sus, cumva identic
cu o experienţă extracorporală.
Simţeam că pluteam.
Ok.
Dr. Mark a sintetizat rezultatele
întregului test EEG,
pentru a vedea dacă datele reflectă, într-adevăr, o modificare
în creierul lui Brain, la această frecvenţă.
Prima imagine, după cum poţi vedea, partea stângă,
zona care a fost influenţată,
avea rolul funcţiei executive,
care reprezintă focalizarea, concentrarea şi atenţia.
Când am aplicat frecvenţa de 110 Hz,
vedem că partea dreaptă a creierului este influenţată,
mai ales zona parietală,
care reprezintă atingerea, vederea, spaţialitatea, exprimarea.
Care arată cum a simţit Brian
această experienţă extracorporală.
Dacă frecvenţa de 110 Hz are puterea de a modifica
chiar funcţiile creierului
şi chiar induce o experienţă extracorporală,
ar putea siturile cum ar fi Newgrange
şi Hipogeul din Malta
să fi fost create de extratereştri
pentru a se conecta la minţile noastre ?
Teoreticienii astronauţilor antici spun că da
şi sugerează că în urmă cu mii de ani,
strămoşii noştri au recunoscut
o conexiune între anumite frecvenţe specifice
şi fiinţe din alte lumi.
Hampi, India.
Aici se află ruinele antice din Vijayanagara,
care se crede că a fost construit
între secolele XIV şi XVI d. Chr.
În centrul său este situat complexul templului Vittala,
o capodoperă a arhitecturii indiene
şi cel mai impunător şi venerat templu din oraş.
Templul Vittala a fost construit
cu ideea de a creea un palat ceresc, aici, pe Pământ.
Cu această viziune, regele a strâns
cei mai importanţi arhitecţi, ingineri
şi apoi meşteşugari,
pentru a crea această clădire minunată, care are, de asemenea,
un minunat sunet, ce să-L încânte pe Dumnezeu.
Anexat direct lângă templu
se află ceea ce se numeşte "ranga mandapa", sau scena pavilionului.
Aici sunt plasaţi mulţi stâlpi,
unii atingând o înălţime de aproximativ 4 m.
Aici există numeroşi stâlpi îmbinaţi,
unde există un stâlp central, care este înconjurat din toate părţile
de coloane mai mici.
Aceste coloane sunt celebre, deoarece când sunt lovite,
emit sunete armonioase şi captivante.
Conform ghizilor locali ai templului,
cei 56 de stâlpi sunt acordaţi separat
la cele 7 note ale Saregama,
o gamă muzicală sanscrită antică,
veche de mii de ani,
care încă predomină muzica hindi din prezent.
Anumite grupuri dintre aceşti stâlpi au fost realizate pentru a reprezenta
vibraţiile tonalităţilor gamei pentru mai diferite intrumente.
Unele au fost realizate pentru a reprezenta instrumentele de suflat din lemn,
altele au fost create pentru a simboliza
instrumentele de percuţie, etc.
Când englezii au fost la conducerea Indiei,
au fost impresionaţi de această calitate uimitoare
şi chiar au tăiat unul dintre stâlpi, pentru a vedea cum a fost construit.
Însă a fost doar granit
şi a fost pur şi simplu executat meticulos.
În timp ce stâlpii din stâncă
seamănă cu o simplă tehnologie,
analizele recente au dezvăluit că ar putea fi formaţi din
un adeziv geo-polimer avansat de granit,
cu particule de silicat şi aliaje metalice.
Însă ceea ce continuă să nedumerească savanţii
este că primii polimeri au fost inventaţi
în Uniunea Sovietică, pe parcursul anilor 1950,
la sute de ani după ce au fost construiţi stâlpii.
Ca şi geolog, cum au fost realizaţi aceştia
este derutant şi uimitor.
Am auzit relatări despre oameni care au încercat
să multiplice în timpurile moderne, să realizeze
o mică porţiune de acesta, doar un simplu stâlp ...
însă pur şi simplu nu au reuşit.
Deci, ce au realizat ei în acele vremuri ?
Pur şi simplu nu ştim.
Conform preoţilor hinduşi, fiecare dintre aceşti stâlpi
a fost acordat armonic într-un mod specific,
pentru a comunica cu zeii.
Deci, va trebui să te întrebi, dacă fiinţele extraterestre
au coborât şi au oferit instrucţiuni,
pentru crearea acestor frecvenţe specifice ?
Dacă templul Vittala
a fost proiectat să conecteze oamenii cu un tărâm extraterestru,
ar putea intonarea muzicii să aibă o semnificaţie şi mai profundă,
decât ce se crede în mod tradiţional ?
Probabil că dovezi suplimentare pot fi găsite, prin examinarea operei
geniului matematician din secolul VI î. Chr.,
care şi-a imaginat că sunetul poate oferi umanităţii
un portal pentru explorarea stelelor.
Secolul VI î. Chr.
Pitagora, renumitul matematician şi filosof grec,
a călătorit prin Egipt, pe parcursul a 10 ani, pentru a studia
artele ezoterice cu diverşi preoţi locali.
Pitagora este cu siguranţă unul dintre cele mai interesante personaje
pe care îi putem observa în istoria Greciei.
În anul 535 î. Chr.
Pitagora a părăsit locuinţa sa din Samos, Grecia şi a călătorit
spre Egipt, unde a fost iniţiat de preoţimea egipteană
în tot felul de societăţi secrete
şi organizaţii pe care ei le aveau.
Şi din această cunoaştere secretă, Pitagora a obţinut informaţii,
care par foarte, foarte avansate pentru vremurile sale.
Într-o zi, Pitagora a trecut
pe lângă o fierărie
şi a auzit un sunet de nicovală,
de care era fascinat
şi a crezut că va putea fi înţeles matematic.
Auzind Pitagora aceste tonuri
făcute de metalul care loveşte metalul,
a intuit că există o relaţie matematică
între diferite note pe o gamă.
Că există o proporţie, o relaţie a raporturilor
dintre aceste note diferite din gamă.
Când observăm muzica Vestică,
aceasta îşi are originile în timpul lui Pitagora,
iar marea lui descoperire pe care a făcut-o este aceea că undele generate,
să spunem, de corzi sau instrumente de suflat din lemn,
pot fi convertite în note distincte şi scale,
prin utilizarea fracţiilor şi a raporturilor discrete.
Deci, obţinem treimi, cincimi, pătrimi, octave.
Prin simpla întindere a corzii
în aceste raporturi fracţionare, obţinem sunetul în aceste raporturi
şi este foarte plăcut pentru urechea umană.
Deci, Pitagora a realizat această muncă uimitoare,
de a corela matematica şi geometria cu muzica,
care a generat apoi scala întregii muzici vestice.
Descoperirile lui Pitagora
referitoare la sunet şi muzică l-au determinat să speculeze
că însuşi Universul şi tot ce este în acesta,
se află într-o stare de vibraţie.
El a teoretizat că există o armonie în întregul Cosmos
şi chiar planetele emit propriile lor sunete unice.
Pitagora a crezut că Universul funcţionează
ca un întreg armonios, care este comparat cu o liră,
un instrument ce seamănă puţin cu o harpă modernă,
care are în interior diverse corzi.
Fiecare coardă vibrează la o frecvenţă diferită,
producând un sunet diferit.
El a crezut că fiecare planetă din Sistemul Solar
vibrează la propria frecvenţă specifică
şi produce ceea ce se numeşte "muzica sferelor".
Când privim la planetele individuale,
din sistemul nostru solar şi din Univers,
radiaţia emisă de fiecare planetă
va fi în gama sa de frecvenţă.
Putem converti asta într-un semnal audibil
şi să ne gândim la fiecare planetă ca având propriul semnal
sau tonalitate, ori muzică specifică.
NASA a reuşit să înregistreze sunete,
care vin dispre planete,
prin urmare, a dovedit că noţiunea lui Pitagora
despre muzica sferelor este, de fapt, corectă.
Când privim la aceste descoperiri interesante
despre planete care emit propriile frecvenţe,
ne apropiem şi mai mult de înţelegerea plenitudinii
ideii extraterestre a lui Pitagora
provenită din muzica sferelor.
În a doua jumătate a secolului XX,
fizicienii cuntici au dezvoltat un nou model
pentru structura atomică a Universului,
cunoscută ca şi "teoria corzilor".
Această teorie sugerează cu Universul este alcătuit
din corzi vibratorii de energie,
un concept similar cu cel sugerat de Pitagora,
cu mii de ani în urmă.
Există chiar şi cei care cred că teoria corzilor
va furniza descoperiri nemaintalnite
în domenii cum ar fi explorarea spaţiului şi călătoria temporală,
prin facilitarea creării găurilor de vierme,
prin care oamenii vor putea să se deplaseze
dintr-un punct al Universului în altul.
Însă cum a reuşit Pitagora să-şi imagineze
fudamentul unei teorii ştiinţifice atât de avansate ?
Şcolile ezoterice la care Pitagora a participat în Egipt,
sunt cunoscute ca fiind şcoli ale magilor, ale magicienilor.
Însă, în realitate, acestea sunt filiaţia fiinţelor din alte lumi,
sau a oamenilor care sunt în legătură cu fiinţe din alte lumi,
care deţin cunoaşterea stelelor,
a progresului umanităţii
şi acţionează ca binefăcători, care sprijină omenirea
în dezvoltarea sa şi în evoluţia acesteia.
Când observăm baza pitagoreică de cunoştinţe,
remarcăm ceva, care este mult mai sofisticat
decât ceea ce putea el să conceapă
şi este, de fapt, chiar mai sofisticat
decât nivelul nostru actual
al cunoaşterii ştiinţifice din prezent.
Dacă Universul este conectat
prin vibraţie şi frecvenţe,
este posibil ca noi să folosim această cunoaştere pentru a interacţiona
cu alte fiinţe inteligente din Cosmos ?
Teoreticienii astronauţilor antici spun că da
şi sugerează că există un sunet specific,
care ar putea furniza o conexiune şi mai directă
cu strămoşii noştri extratereştri.
În fiecare an, milioane de turişti călătoresc
spre Hampi, India, pentru a vedea ruinele din Vijayanagara,
unde se află stâlpii muzicali.
Însă pentru hinduşi,
o verigă similar de importantă pentru trecutul lor
este zeul pentru care complexul templului principal
a fost construit ... Vittala.
Vittala este un avatar al unora dintre cei mai importanţi zei
din Hinduism, Vishnu şi Shiva.
Shiva ţine întotdeauna o tobă dublă,
cunoscută ca şi "damaru", în care bate permanent.
Iar acea tobă crează vibraţia Universului,
care reprezintă sunetul unic "OM".
Avatarul Vishnu ţine o scoică,
în care suflă ...
iar aceasta se presupune că generează acelaşi sunet "OM",
pe care Shiva îl realizează cu toba sa dublă.
OM este o frecvenţă a tuturor vocalelor unificate.
A, E, I, O, U : OM.
Iar unii au sugerat că OM poate fi considerat în mod esenţial
ca fiind frecvenţa Universului.
Hinduism, Buddhism, Jainism, Sikhism,
aceştia toţi folosesc conceptul lui OM,
ca parte integrantă a religiei lor,
a înţelegerii vieţii acestora.
OM este sunetul Universului, baza tuturor lucrurilor.
OM este menţionat în textele antice sanskrite,
numite Upanişade, scrise în urmă cu peste 3.000 de ani,
care sugerează că vibraţia, împreună cu intonarea ritualistică,
cântatul şi rugăciunea, pot realiza o legătură directă
între oameni şi zeii înşişi.
În lumea întreagă, există confirmarea
că lucrurile sunt create de sunet,
care este un fel de portal,
un punct de legătură între vizibil şi invizibil,
între sacru şi profan.
Populaţia Igbo din Nigeria, Africa,
crede că muzica reprezintă, de fapt, vocile strămoşilor acestora.
Şamanii Yakut din Asia Centrală utilizează fluieratul
pentru a invoca spiritele ajutătoare,
când vor să intre în transă pentru a-şi ajuta semenii.
Populaţia Macau din Asia de Sud are un poem,
care consideră că muzica
este o modalitate de a chema strămoşii,
pentru a-i aduce printre noi prin cântat.
Aceasta este vibraţia,
care este inerentă în Univers
şi este ceva ce oamenii vor putea utiliza
cu ajutorul tehnologiei proprii,
pentru a se reconecta cu zeii, cu extratereştrii.
Este posibil ca
prin tradiţiile antice ale cântării şi rugăciunii vocale,
umanitatea se conectează, de fapt, cu un tărâm extraterestru ?
Şi dacă da, ar putea aceasta să fie la fel de adevărat pentru practici asemănătoare
realizate de celelalte religii importante din prezent ?
Avem aceasta în Vest.
Catedralele sunt create pentru a influenţa vizitatorul.
Un vizitator vine la o catedrală,
iar acustica încăperii va rezona în corpul său.
Este vorba despre sunet.
Dacă mergi în una dintre marile catedrale ale Europei
şi asculţi cântarea gregoriană sau alte interpretări muzicale,
îţi va transforma conştiinţa.
Deci, devotată pentru a încuraja experienţele mistice,
conexiunea cu lumea invizibilă
va inventa instrumente, spaţii,
astfel încât corpul uman va rezona cu anumite sunete,
anumită muzică, anumite frecvenţe,
care îi va pune în legătură cu invizibilul,
indiferent că sunt zei sau înţelepciune nevăzută.
Este o modalitate pentru noi de a intra în legătură cu conştiinţa
şi inteligenţa fiinţelor extraterestre,
care credem noi că au existat aici, în prezent.
Ei sunt aici în prezent
şi, în final, ne vor conduce spre viitorul nostru.
În timp ce adesea a fost imaginat
că primul contact al umanităţii cu extratereştri
va veni în forma
unei nave spaţiale care aterizează undeva pe Pământ,
s-ar putea ca acest contact să fie în desfăşurare în prezent
şi probabil s-a realizat neîntrerupt,
timp de mii de ani ?
Teoreticienii astronauţilor antici spun că da
şi sugerează că dovada contactului extraterestru
s-ar putea afla nu undeva pe pământ,
ci adânc sub suprafaţa oceanului.
Groapa Marianelor, Oceanul Pacific.
13 iulie 2015.
Cercetătorii Centrului Ştiinţific Maritim Hatfield
scanează porţiunea cea mai adâncă ale oceanelor lumii
cu un hidrofon, cu care detectează sunetele balenelor.
Însă brusc, ei obţin ceva inedit :
sunete stranii se răspândesc din adâncuri.
Aceste sunete sunt chiar interesante.
Ele sunt asemănătoare cu cele ale balenei,
însă nu aparţin de nici o specie cunoscută.
Sunt la aproximativ 13 km adâncime.
Pare foarte tehnologic, însă e foarte misterios.
Dacă analizăm semnalul,
care provine din adâncurile Gropii Marianelor
şi înţelegem că are o caracteristică tehnologică,
ar putea acesta să vină de la o anumită bază,
care ar putea fi încă utilizată de o rasă extraterestră ?
Dacă sunetele ciudate detectate în Groapa Marianelor
provin, într-adevăr, de la o sursă extraterestră,
sunt acestea menite să le auzim ?
În timp ce savanţii continuă să înveţe mai mult
despre posibilităţile tehnologiei acustice
şi, de asemenea, despre proprietăţile vibraţionale ale Universului,
noi începem să redescoperim
cum să detectăm comunicaţiile din alte lumi
şi posibil să ne conectăm cu fiinţele extraterestre ?
Când observăm toate dovezile,
avem motive să credem că extratereştri
ne oferă indicii care ne ajută să înţelegem
că frecvenţa are un rol mult mai important
în înţelegerea materiei, a energiei şi a conştiinţei,
decât acceptăm noi în paradigmele ştiinţifice actuale.
Dacă avem situri megalitice,
care conţin aceste armonici,
iar acestea se întâmplă să fie amplasate pe diferite continente,
atunci, trebuie să ne întrebăm dacă, la un moment dat,
această cunoaştere le-a fost oferită strămoşilor noştri.
Cred că a venit momentul să ne folosim nu doar ochii
pentru a observa aceste lucruri,
ci şi pentru a ne orienta urechile spre aceste situri.
Deoarece, probabil frecvenţele acestor locuri
ar putea fi cheia pentru a dezvălui secretele trecutului nostru.
Este posibil ca extratereştri
să fi utilizat acusticile pentru a ghida în secret omenirea, timp de milenii ?
Sau ar fi putut extratereştri ascunde indicii peste tot în lume,
astfel încât odată descoperite,
să reuşim într-o zi să le facilităm revenirea ?
Probabil adevărul poate fi găsit
doar când nu ne vom folosi ochii, ci urechile,
pentru a descoperi mesajele extraterestre care ne înconjoară.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania