Guvernul S.U.A. acoperă adevărul despre contactul cu extratereştrii?
Şi dacă da, de ce?
Guvernul pare să fie complet de neînţeles publicului american.
Ei rareori nu lansează tot ceea ce ştiu sau constatările lor.
Adevărul că s-a investigat mii şi mii de rapoarte de guvernul S.U.A.,
m-a determinat să cred că ei ştiu mult mai mult decât ne-au lăsat să credem.
Ar putea guvernul să aibă o agendă secretă,
una cunoscută doar unui singur ales şi probabil datând de sute de ani.
Programul guvernului continuă să nege, să nege, să nege.
Uneori, guvernul consideră că este util
să semene seminţe de dezinformare şi informaţii false,
pentru a ascunde faptele despre astfel de programe.
Hillary Clinton a spus în esenţă: "Vreau să-mi daţi informaţiile de care am nevoie",
să dezvăluiţi prezenţă extraterestră "sau o să-i pârjolesc pe fiecare dintre voi".
Oamenii vor să ştie ce ştie guvernul şi ar trebui să ştie ce ştie guvernul.
Extratereştrii antici Conspiraţia OZN.
Pe 16 decembrie 2017,
New York Times a lansat o poveste explozivă intitulată,
"Aureole strălucitoare şi " Banii negri ",
programul misterios de OZN al Pentagonului. "
A fost pentru prima dată,
când publicul american a aflat despre un proiect guvernamental de top secret din S.U.A.,
programul de identificare a ameninţărilor aerospaţiale avansate,
altfel cunoscut sub numele de AATIP.
Dezvăluirile privind existenţa programului AATIP al Pentagonului sunt extraordinare.
Este singura veste din istoria fenomenului OZN.
Nu este o navă spaţială într-un pistol de fumat, dar este cea mai apropiată.
Vă asigur că nu s-a întâmplat nimic în istoria acestei probleme.
Aceasta este o piatră de hotar. Acesta este un punct de referinţă.
Articolul menţionează,
că programul a fost condus de un fost ofiţer al Pentagonului pe nume Luis Elizondo,
un ofiţer de informaţii în carieră, care deţinea cel mai înalt grad de securitate
şi cu experienţă în toate aspectele, de la microbiologie şi parazitologie
până la studiul terorismului mondial.
Elizondo a trebuit să investigheze rapoartele OZN-lor
şi să evalueze ce ameninţare ar putea aduce securităţii naţionale.
AATIP a primit aceste cazuri din diverse canale.
În unele cazuri, rapoartele ar apărea prin intermediul canalelor Navy.
În alte cazuri, ar veni prin canalele Air Force.
În alte cazuri, ar veni prin comunitatea de informaţii,
şi toate drumurile au dus la biroul nostru, în ceea ce priveşte fenomenele.
Elizondo a jucat un rol cheie în programul de guvernare extrem de secret AATIP
înainte de a părăsi guvernul în 2017.
Printre motivele date pentru plecarea lui
a fost amărăciunea pe care o simţea că cercetarea pe care o conducea
şi concluziile pe care el şi colegii săi le atingeau,
nu erau luate în serios de alte agenţii din cadrul guvernului.
Chiar şi Congresul, la care AATIP îşi datora finanţarea,
a fost împiedicat să-i dea lui Elizondo atât de mult ca o audiere,
astfel încât constatările sale să poată face parte din dosarul public.
Interesant, la doar două luni după ieşirea lui Elizondo de la guvern,
New York Times a rupt povestea majoră, expunând programul AATIP
şi multe dintre faptele din jurul cercetării secrete a guvernului
în legătură cu activitatea OZN.
Când am citit în New York Times această poveste de pe prima pagină
că guvernul conducea acest program semi-secret pentru a investiga,
adică, fenomene aeriene, care este un fel de cuvânt de cod pentru OZN-uri,
ştii, m-am gândit: "Dumnezeu, în toţi aceşti ani, oameni care cred că suntem vizitaţi,
susţineau că guvernul era, de fapt, deţinător de cunoştinţe secrete despre acest lucru.
Cu siguranţă, au făcut această investigaţie secretă.
Pentru Luis Elizondo, articolul din New York Times a servit ca o justificare
pentru anii în care cercetarea sa a fost nerecunoscută,
iar avertismentele sale n-au fost respectate.
Dacă activitatea OZN înregistrata era reală,
tot aşa era şi posibilitatea ca aceasta să fie cauzată de tehnologii
care nu numai că erau necunoscute, ci şi de origine extraterestră.
Elizondo, a demisionat pentru c-a simţit că guvernul a considerat asta o glumă.
Cred că aceşti oameni sunt acolo încercând să obţină răspunsurile
pe care le căutăm cu toţii, absolut fantastice.
Şi ajung la oficiali guvernamentali de top.
Şi într-o zi, vom primi răspunsurile de la oameni de genul ăsta...
nu de la guvern, ci de oameni de genul ăsta.
Din fericire pentru Luis Elizondo,
unul dintre oamenii care i-au luat cercetarea în serios
a fost cercetătorul de muzică şi în OZN, Tom DeLonge.
Tom DeLonge, cel mai renumit pentru rolul său în Blink-182.
L-am cunoscut pe Tom pentru o vreme
care a condus o iniţiativă ce a reunit o serie de oameni de ştiinţă
şi alţii, pentru a continua să studieze fenomenul din exterior în sectorul privat
şi să strângă fonduri pentru a face acest lucru.
Entuziasmul său, pasiunea sa, au dus lucrurile înainte.
Mulţi oameni spuneau: "Ce ştie o stea de rock, despre toate astea?"
Să nu uităm că uneori chiar şi oamenii din guvern şi militari
şi din comunitatea de informaţii devin un pic fascinant decât ar trebui să facă celebrităţi.
Tom DeLonge a reuşit să folosească acest lucru pentru a mobiliza,
accesul la care alţii au încercat şi au eşuat.
În octombrie 2017, Tom DeLonge a anunţat crearea
Academiei de Arte şi Ştiinţe "To The Stars", o organizaţie dedicată studierii OZN-urilor
şi posibilă existenţa a activităţii extraterestre, aici pe Pământ.
Când Elizondo a părăsit Pentagonul,
el a fost hotărât să aducă anii de investigare ai AATIP-urilor din umbre,
lansând mai multe clipuri video pe care le-a strâns.
Unul dintre el a prezentat această întâlnire incredibilă,
realizat de un avion de luptă în Florida în 2015,
cunoscut acum sub numele de filmul Gimbal.
Dumnezeule. Vântul este de 222 km/h de la vest.
Uită-te la chestia aia. Uită-te la chestia aia! Se roteşte.
Pe 18 decembrie 2017, DeLonge şi Elizondo au dezvăluit un al doilea videoclip şocant,
care a fost lansat la Washington Post.
Acest OZN a fost urmărit de USS Princeton, pentru câteva zile în oceanul Pacific,
la aproximativ 161 km sud-vest de San Diego.
Pe ecran, de asemenea, spune că viteza lui F-18 este de aproximativ 128 m/s,
aproximativ 450 km pe oră.
Acest F-18 nu pare să se apropie de acest vehicul, oricare ar fi acesta.
Acum, modelul F-18 este unul din avioanele de luptă, cele mai înalte tehnologii, de pe planetă.
Nu poate prinde chestia asta?
Când se mişcă brusc în afara ecranului din stânga, ar merge extrem de repede.
Forţele G ar transforma o persoană din interiorul ei, cum ar fi budinca.
Adică, l-ar ucide.
În martie 2018, la Pentagon a fost lansat un al treilea film intitulat "Go Fast",
care a reprezentat încă o întâlnire aeriană inexplicabilă.
Dar, probabil, cele mai şocante informaţii de la Tom DeLonge
şi a academiei lui To The Stars, Luis Elizondo a reclamat că Bigelow Aerospace
şi-a modificat clădirile pentru depozitarea aliajelor ciudate
de metal de origine necunoscută, cunoscute şi ca metamateriale.
Acum, ţine, opriţi presele chiar acolo. Ce sunt aceste aliaje metalice?
Luis Elizondo a făcut referire la acestea ca "meta materiale".
Implicaţia este că ele nu sunt elemente magice speciale sau orice altceva,
dar ele par a fi materiale care au fost studiate.
Potrivit lui Elizondo, au fost efectuate teste.
Răspunsul s-a întors: oricare ar fi fost acestea, au venit din spaţiu.
Au existat, de asemenea, indicii c-au existat anumiţi polimeri
care au fost descoperiţi la locurile de prăbuşire care au fost inexplicabile
şi au fost revizuite.
De ani şi ani, cercetătorii de OZN-uri, au vorbit despre recuperările de OZN prăbuşite
sau că elementele acestor obiecte au fost recuperate şi studiate.
Şi scepticii ar râde de aceste afirmaţii.
Ştii, cât de ridicolă erau fanteziile paranoice de conspiraţie.
Ei bine, ghici ce.
Acum avem confirmarea.
Ce sunt aceste materiale? Sunt de pe Pământ?
Sunt de la o inteligenţă extraterestră avansată?
Au fost aceste metale preluate de la OZN-urile prăbuşite?
Care sunt sursele acestor metale?
Astea sunt genul de întrebări de care avem nevoie pentru a afla răspunsurile
dacă vom ajunge la baza înţelegerii la care guvernul ştie despre OZN-uri.
Este posibil ca armata americană să fi recuperat nave spaţiale extraterestre,
iar resturile de la aceste aeronave sunt în prezent stocate şi studiate
de o echipă extrem de secretă de la Bigelow Aerospace?
Unul dintre lucrurile foarte interesante despre AATIP
este cât de multă informaţie n-a fost răspândită.
Noi auzim lucrurile care vin.
Există raportul care a fost scris, c-ar trebui să ne consolăm la un moment dat.
Nu l-am văzut încă.
Şi apoi, sunt mai multe videoclipuri?
Am văzut, cred, trei videoclipuri care au fost lansate.
Trebuie să existe mai multe.
Ei făceau asta de cinci ani sau poate chiar mult mai mult decât atât.
Pun pariu că e mult mai mult.
Alte programe militare secrete se desfăşoară de mai multe decenii.
Şi este chiar doar vârful aisbergului.
Programul AATIP al guvernului S.U.A.,
a fost singurul care a investigat activitatea extraterestră?
Şi dacă da, cum a început şi de ce?
A fost guvernul serios îngrijorat, că o astfel de activitate se întâmpla?
Sau a fost cea mai mare îngrijorare, încât publicul ar afla despre asta?
Washington, D.C., 2007.
Senatul majoritar condus de Harry Reid din Nevada
cheamă senatorul Daniel Inouye din Hawaii şi senatorul din Alaska Ted Stevens
într-o sală securizată din clădirea Capitol, pentru o întâlnire secretă.
El îi convinge să-şi acorde sprijinul pentru a finanţa un proiect
care studiază rapoartele OZN în interesul securităţii naţionale...
Programul de identificare a ameninţărilor aviatice avansate sau AATIP.
Senatorul Reid a reuşit să obţină bani de la bugetul Departamentului Apărării
pentru a crea un birou mic care să privească la ceea ce ştia guvernul
şi să studieze unele incidente mai recente care au avut loc
şi să se cerceteze şi să încerce să explice ce piloţi care au întâmpinat
fenomene aeriene stranii ce n-au putut explicate.
Fără nici o dezbatere publică, 22 milioane de dolari sunt alocaţi pentru AATIP
dintr-un buget de bani negri, pe care puţini oameni ştiu sau îi pot monitoriza.
Multe dintre ele, cred, au fost clasificate.
O mare parte din ea n-a fost clasificată, dar cred că oamenii nu ştiau despre program.
Sunt foarte bucuros că prietenul meu, Harry Reid,
a decis că va urmări acest lucru şi că va căuta finanţare pentru el.
Senatorul Stevens a fost cu adevărat interesat de subiect.
Dar nici unul dintre ei n-a ieşit să discute despre asta.
Când a fost întrebat mai târziu despre sprijinul acordat programului,
senatorul Reid a spus c-a fost inspirat de prietenul său,
de fostul senator şi astronautul John Glenn, acum pensionat.
Glenn, primul astronaut american care a orbitat Pământul,
ia spus lui Reid că el crede că guvernul federal ar trebui să caute mai serios OZN-uri.
Dar există unii care cred că sprijinul lui Reid îi datorează mai puţin lui John Glenn
decât prieteniei sale cu unul dintre cei mai mari contribuabili ai campaniei:
Robert Bigelow, fondatorul lui Bigelow Aerospace.
Robert Bigelow deţinea un lanţ de hoteluri, le-a vândut, făcând o mulţime de bani.
El a decis atunci că dorea să intre în explorarea spaţială.
Este fascinat de extratereştrii şi de OZN-uri.
NASA a fost furnizoare de perspectivă, spre deosebire de supraveghere...
care este o distincţie importantă acolo...
Iar dragul lui prieten, senatorul Harry Reid din Nevada,
a fost convins de Robert Bigelow că guvernul să cheltuiască 22 mil. de dolari
în acest program, pentru a investiga OZN-uri.
Nu este o coincidenţă, în opinia mea, c-a fost implicat în
programul de identificare a ameninţărilor aerospaţiale avansate.
El construieşte rachete şi avioane şi cine ştie ce altceva,
şi se pare că o persoană perfect logică a fost din sectorul privat
pentru folosirea informaţiilor obţinute din proiect, oricare ar fi,
şi nu ştim că ceea mai mare parte a fost pentru clasificat.
În acel moment, faptul că o mare parte din cercetarea AATIP
a fost subcontractata companiei Bigelow Aerospace, s-a făcut o treabă perfectă.
În primul rând, compania avea deja un personal
de ingineri aerospaţiali de înaltă calificare.
Iar, în al doilea rând, o companie din afară ar putea funcţiona
fără un fel de control public impus unei agenţii guvernamentale.
Bigelow ar putea funcţiona într-un secret total.
Firmele private nu sunt susţinute la Legea privind libertatea informaţiei.
Companiile private pot face tot ce vor cu finanţarea lor
şi nu puteţi merge apoi să completaţi o solicitare
privind Legea pentru libertatea de informare.
Aceasta este o modalitate de a păstra lucrurile mai secretive.
A fost necesar secretizarea programului AATIP,
menită doar să-şi păstreze constatările despre OZN independenţe de controlul public?
Sau a existat un interes mai mare pentru a ascunde nu numai ceea ce a găsit AATIP,
ci şi ceea ce căutau cei care se ocupau de program?
În mai 2017, Robert Bigelow a făcut obiectul unui profil de 60 de minute ale CBS.
Fragmentul trebuia să se concentreze asupra relaţiei lui Bigelow cu NASA
şi a activităţi sale de a crea habitate de sprijin pentru viitori astronauţi.
În timpul interviului său la 60 de minute, Bigelow a dezvăluit,
că n-a fost doar un entuziast aerospaţial, ci un credincios plin de credinţă în extratereştri.
Crezi în extratereştrii?
Sunt absolut convins. Altceva nu mai am de spus.
Credeţi, de asemenea, că OZN-urile au venit pe Pământ?
A fost şi este o prezenţă existentă...
O prezentă E.T.
Şi am cheltuit milioane şi milioane.
Probabil am cheltuit mai mult ca individ, decât oricine altcineva din Statele Unite
pe acest subiect.
Este riscant să spui, în public, că tu crezi
- în OZN-uri şi extratereştri? - Nu-mi pasă.
- Nu vă faceţi griji
că unii vor spune: "L-aţi auzit pe tipul ăsta?
Sună ca şi cum ar fi nebun."
- Nu-mi pasă. - De ce nu?
Nu va face deosebire.
Nu va schimba realitatea a ceea ce ştiu.
Bob Bigelow a spus:
"E.T. sunt aici. Sunt chiar sub nasul tău.
A folosit cuvântul "E.T." El nu bate câmpii.
Robert Bigelow a devenit eroul meu.
Asta "nu-mi pasă" a fost într-adevăr pentru mulţi oameni.
A fost pentru fiecare miliardari de escroci, fie că este Elon Musk sau Branson sau Bezos.
whether it's Elon Musk or Branson or Bezos.
Dar ghici care.
Nici unul dintre aceşti oameni n-a spus vreodată unui reporter:
"Ştii, sunt destul de sigur că aici sunt extratereştrii".
Bigelow a făcut-o.
Trebuie să mergem acum şi să-i cerem şefului Bigelow Aerospace,
ce înseamnă că extratereştrii sunt sub nasul tuturor.
Această poveste este într-adevăr o milogeală, ca cineva să meargă la Robert Bigelow
şi să spună: "Putem să mergem acum şi să vedem depozitul?"
Ce pas fantastic ar fi pentru lume.
Deşi finanţarea pentru programul AATIP, a fost încheiată în 2012,
există unii care cred că concentrarea sa asupra studiului recent a activităţii OZN
şi asupra studierii vieţii extraterestre este încă activă,
deşi acum este ascunsă sub un alt nume de agenţie.
Când Pentagonul a recunoscut cu părere de rău de existenţa programului AATIP
au făcut un lucru inteligent şi au spus că finanţarea s-a terminat în 2012.
Implicaţia a fost că programul nu mai există,
însă, având cunoştinţele mele cu privire
la modul în care se derulează aceste programe clasificate sensibile,
ruperea părţii de finanţare nu este aceeaşi cu terminarea proiectului.
Dar, în timp ce o versiune a programului AATIP din partea guvernului
ar putea să funcţioneze în secret, acelaşi lucru nu poate fi spus,
pentru unii dintre foştii angajaţi ai agenţiei.
Dar există în special unul care nu este deschis doar ideii că extratereştri există,
şi-a făcut misiunea de a-şi comunica constatările în întreaga lume.
Când povestea a izbucnit în New York Times,
dezvăluind existenţa programului AATIP ultra-secret al guvernului S.U.A.,
experţii OZN şi teoreticienii astronauţilor antici,
au avut legalitatea pentru ceea ce ştiau că se întâmpla de zeci de ani:
că guvernul are dovada de vizite extraterestre şi că l-au ascuns de public.
Investigaţiile au fost negate în timpul evenimentului.
Şi este foarte curios că întotdeauna a spus: "Nu, aceste programe nu s-a întâmpla".
Apoi, după 20 de ani, aceste documente sunt deblocate,
pentru a dezvălui faptul, că aceste investigaţii au avut loc.
Reacţia mea iniţială la informaţiile care au fost publicate în decembrie 2017,
a fost că acest lucru a avut loc cu adevărat acum 70 de ani în urmă.
Deşi programul AATIP al guvernului a fost înfiinţat în 2007,
acesta n-a fost în niciun caz, primul program de tip secrete,
conceput pentru a investiga activitatea OZN-lor în Statele Unite.
Primul a fost cunoscut sub numele de Project Sign
şi a fost înfiinţat în cadrul Forţelor Aeriene din S.U.A.
pentru a investiga fenomenele aeriene inexplicabile,
cum ar fi evenimentul cunoscut acum sub numele de Bătălia de la Los Angeles.
Ceea ce se numeşte Bătălia de la L.A.
este de fapt una dintre cele mai timpurii mistere OZN
inexplicabile în actualul... epoci noastre moderne.
La trei luni după Pearl Harbor, a avut loc dimineaţa devreme pe 25 februarie 1942.
Un obiect necunoscut a apărut deasupra Los Angeles-ului, iar antiaeriana a deschis focul.
Armele antiaeriene au început să ţăcăne,
în timpul unei camuflări comandate de Comandamentul Interceptor IV la ora 2:25 a.m.
1.430 de proiectile de artilerie, au fost trase în mai multe obiecte necunoscute.
Mulţi martori oculari au văzut acest lucru.
Există îngrijorarea că japonezii erau implicaţi într-un fel,
dar nu exista niciun portavion japonez,
nici o şansă ca avioanele japoneze ar fi putut fi responsabile pentru asta.
Secretariatul Marinei a spus publicului:
"Au fost doar războiul nervilor, n-a fost nimic acolo, oricum".
Deşi Forţele aeriene ale Armatei S.U.A. au respins oficial obiectele văzute pe cer
ca baloane meteorologice, n-au explicat de ce atât de multe baloane meteorologice
ar fi plutit în Los Angeles, în primul rând.
În anii care au urmat bătăliei de la Los Angeles,
s-au raportat numeroase vizitări de OZN, printre care se numără şi "incidentul de la Roswell",
unde un obiect neidentificat, raportat în presă, ca o farfurie zburătoare,
s-a prăbuşit la o fermă chiar în afara oraşului Roswell, New Mexico, pe 4 iulie 1947.
În 24 de ore, povestea s-a schimbat.
Şi ei au spus: "Am făcut o greşeală. Nu era un disc zburător.
Sunt doar resturi de la un balon meteorologic".
Incidentul de la Roswell a fost probabil, un contribuitor major la stabilirea
a ceea ce a devenit cunoscut sub numele de Project Sign doar câteva luni mai târziu.
Până când semnul proiectului a fost înfiinţat în 1948,
observările OZN au devenit atât de frecvenţe, încât nu mai puteau fi ignorate sau respinse.
Având în vedere faptul c-a exista un război rece
care creştea între Statele Unite şi Uniunea Sovietică,
preocupările că OZN-urile ar putea fi sateliţi spioni sau arme străine
au dat o oarecare justificare paranoiei în creştere.
S-au găsit răspunsuri.
Dar, aşa cum a început primul program oficial OZN al guvernului,
a fost închis brusc şi misterios.
A avut loc un incident foarte mare în vara anului 1948,
când un raport a fost trimis Şefului Statului Major al Forţelor Aeriene,
generalul Hoyt Vandenberg, şi a spus: "Asta este reală. Sunt aici".
Şi Vandenberg a închis proiectul Sign.
Dar de ce Şeful Statului Major al Forţelor Aeriene
a închis un program destinat studierii OZN-urilor, imediat după ce a fost informat
că OZN-urile nu erau numai reale, ci şi cu adevărat îngrijorătoare?
Se pare că există un model de suprimare în ultimii 70 de ani
când vine vorba de subiectul OZN.
Şi toate aceste investigaţii guvernamentale în privinţa OZN-urilor,
în cazul în care se uita la el, atunci ei spun că nu e nimic pentru asta.
Apoi se uită din nou la el, apoi descoperă că există ceva.
Dar ei nu vor să spună ce este.
Pentru următorii patru ani, observaţiile privind OZN au continuat să fie raportate,
atât de multe, de fapt, că guvernul nu le mai putea să le păcălească,
anomalii meteorologice sau pur şi simplu produsul isteriei în masă.
În martie 1952, un număr de generali de rang înalt ai Forţelor Aeriene,
au devenit atât de frustraţi de încercările anterioare ale armatei
de a investiga în mod corespunzător aşa-numitele farfurioare zburătoare,
încât au lansat un program care ar fi cel mai serios şi cel mai bine finanţat până în prezent:
Proiectul Blue Book.
Sub conducerea căpitanului Forţelor Aeriene, Edward Ruppelt,
această nouă agenţie de top secrete va lua în foarte serios OZN-urile
şi potenţiala lor ameninţare la adresa securităţii naţionale.
Proiectul Blue Book, a produs un formular standard
pentru persoanele care doreau să raporteze un OZN.
Cum arăta? A fost un sunet?
Au avut chiar o diagramă, pentru ca oamenii să calculeze unghiul de altitudine.
Dacă OZN-urile n-au de ce să-şi facă griji,
de ce forţele aeriene cer atât de multe informaţii
despre adevărata natură a ceea ce au văzut martorii?
În ianuarie 1953, după ce au adunat sute de vizionări, fotografii şi interviuri,
căpitanul Ruppelt şi astronomul dr. J. Allen Hynek, au pregătit şi au prezentat
cele mai bune 23 de cazuri pentru un grup de oameni de ştiinţă,
format de CIA condus de Dr. H.P. Robertson.
Grupul Robertson a concluzionat, că toate aceste dovezi
ar putea fi respinse că evenimente naturale şi că nu merită efortul guvernului.
Robertson Panel a fost izvorul pentru o mulţime de propagandă
care a fost pusă în presă atunci când au apărut OZN-uri.
Ei au dorit că publicul să ridiculeze subiectul,
astfel încât oamenii să nu mai vrea să se asocieze cu el,
în principiu ucigând de tot interesul public în acest domeniu,
astfel încât aceştia să poată continua să studieze aceste tehnologii
exotice în spatele scenei.
În 1969, Project Blue Book, a fost în cele din urmă închis din motive
că nu există nici o dovadă că obiectele neidentificate prezintă o ameninţare
la adresa securităţii naţionale sau erau de origine extraterestră.
Dar a fost chiar sfârşitul acestei povestiri sau doar începutul?
În februarie 2018, Nick Pope,
fostul director al securităţii apărării din cadrul Ministerului britanic al Apărării,
a călătorit la Washington, D.C., pentru a se întâlni cu Chase Kloetzke,
un lobbyist înregistrat pentru dezvăluirea OZN-urilor şi fostul dezvoltator de programe
pentru Departamentul Apărării al SUA.
Chase Kloetzke a investigat numeroase studii secrete guvernamentale americane
în domeniul OZN-urilor şi a examinat multe dintre fişierele clasificate din Proiectul Blue Book.
Am dosarul din Proiectul Blue Book din arhivele FBI.
Şi prima pagină pe care vreau să o văd cu adevărat,
este cea care, într-adevăr, scrie "fisa cu privire la OZN".
Bine, deci acesta este în esenţă un rezumat al poziţiei
cu privire la Proiectul Blue Book.
- Corect, declaraţia oficială. - Bine.
Şi aşa spune: "De la încheierea Proiectului Blue Book,
nu s-au prezentat dovezi care să indice ca o investigaţie suplimentară a OZN-urilor
de către Forţele Aeriene este justificată".
"Terminat."
Ei bine, programul a fost terminat? Asta e întrebarea mea.
Absolut. Şi dacă a fost, ce-a luat locul lui?
Ei bine, da, forţele aeriene nu va înceta brusc
să fie interesată de ţinte necorelate în spaţiul său aerian.
Corect, absolut. Şi cel de-al doilea document
chiar vreau să-l examinezi. Nu are sens.
12.618 de vizionări. Asta e mult.
Iar 701 dintre aceştia au rămas complet neidentificaţi.
E o sumă uluitoare.
Acestea sunt cazurile care au fost investigate în mod corespunzător,
au fost examinate martori intervievaţi, au fost analizate casetele radar
şi n-au fost găsite răspunsuri.
Stai niţel! Uite, uite. Aici este.
La sfârşitul programului, necunoscuţii scad.
Ei merg de la 32 la 19 la trei şi la unul.
Simt o informaţie. Au pregătit cărţile.
- Nu pot scoate mufa din program... - Corect.
...dacă ai încă un număr mare de necunoscute.
Aşa că au înlăturat clar aceste cazuri din coloana neidentificată
şi în cazurile explicate, cel puţin în mod public.
Asta este calea lor de ieşire.
Proiectul Blue Book a fost închis oficial
pentru că n-a găsit deloc dovezi convingătoare că OZN-urile erau reale?
Sau a fost pentru că guvernul a ajuns la concluzia opusă, că nu numai că erau reale,
ci de origine extraterestră, un adevăr care putea fi atât de potenţial deranjant,
trebuia să fie acoperit chiar mai profund decât înainte?
În ceea ce priveşte cercetătorii OZN-urilor şi teoreticienii astronauţilor antici,
dovadă că guvernul american nu numai că a ştiut
despre activitatea extraterestră pe planeta noastră,
ci a acoperit-o în mod sistematic timp de decenii,
a venit pentru prima oară sub forma unei singure role de film de 35 mm,
trimisă de un anonim unui realizator de filme documentare cu numele de
Jaime Shandera în 1984.
Filmul, când a fost developat, a arătat imagini ale unui memo de opt pagini,
despre care se presupunea c-a fost scrisă în 1952
de către primul director al CIA, Roscoe Hillenkoetter,
preşedintelui ales Dwight Eisenhower.
În această, Hillenkoetter îl informează pe Eisenhower
despre existenţa unui grup de experţi guvernamentali de top,
iniţiat de preşedintele Harry S. Truman în 1947.
A fost menţionat în memoriu, MJ-12, iniţiale care stăteau pentru un grup
mult mai misterios de oameni cunoscuţi, sub numele de Majestic 12.
Autorizaţia de a înfiinţa MJ-12,
ar fi venit de la preşedintele Harry Truman, pe 24 septembrie 1947.
Aceasta a fost de fapt o zi după celebra notă în care generalul Nathan Twining
a scris o scrisoare de trei pagini despre aceste farfurii zburătoare către un alt general,
vorbind destul de explicit despre caracteristicile lor,
despre faptul că acestea erau reale, nu vizionare sau fictive.
Nimeni nicăieri, în afara acestui grup, ar trebui să ştie ceva despre OZN-uri,
extratereştrii, recuperări de accidente, cadavre, oricare dintre ele.
Acest document a identificat cele 12 persoane care au fost MJ-1 din MJ-12.
Primul, MJ-1, era amiralul Hillenkoetter al Marinei.
Au fost patru militari, patru oameni tehnici, iar apoi erau doar oameni ai guvernului.
Erau genul de oameni pe care v-aţi fi aşteptat
să fiţi implicaţi într-un important program de secrete importante.
În timp ce autenticitatea documentelor MJ-12 este încă în dezbatere,
se ştie că, în 1954, Eisenhower s-a gândit destul de mult la fenomenul OZN
pentru a ordona constituirea unei noi baze militare secrete.
Situat la 133,5 km. nord-vest de Las Vegas, Nevada,
Zona 51 ar deveni mai târziu infamă,
ca cea mai ascendentă bază militară militară din lume.
Zona 51 este baza secretă a tuturor bazelor secrete.
De mult timp, a fost locul în care am mers să studiem tehnologia străină.
În anii '70 şi '80, T.D. Barnes a lucrat la baza secretă,
la dezmembrarea navelor inamice capturate, cum ar fi MiG-uri ruseşti.
Ceea ce am considerat tehnica inversă a fost...
a fost să luăm un avion sau un radar, să-l dezmembrăm,
să privim electronică, cum au construit-o.
Am fost toţi legaţi cu jurămintele de securitate.
Nu puteam vorbi.
Dar este posibil că, în afară de dezmembrări de avioane de luptă străine,
angajaţii Zonei 51 să lucreze şi la alte tehnologii din alte lumii?
În opinia mea, este clar şi faptul că guvernul S.U.A. a prăbuşit tehnologia extraterestră,
iar Zona 51 ar fi fost locul perfect pentru dezmembrării
şi a testa acea informaţie particulară.
Pentru a se asigura că activităţile din Zona 51 şi din alte locuri au fost ascunse de public,
membrii armatei şi chiar ofiţerii au fost puşi să jure să păstreze secretul.
Dar din fericire pentru cercetătorii de OZN-uri
şi pentru teoreticienii astronauţilor antici, nu toţi cei implicaţi erau dispuşi să tacă.
Unii au devenit ciripitori, care riscau totul, de la dispreţul public, la închisoare,
pentru a lăsa publicul să ştie adevărul.
Statul Washington.
24 iunie 1947.
Aviatorul şi omul de afaceri Kenneth Arnold,
certifică nouă obiecte care se mişcă rapid în apropiere de muntele Rainier.
În timp ce zboară între cele două vârfuri de munte,
calculează viteza lor între 1.900 şi 2.700 km/h,
cu cel puţin 900 km/h mai rapidă decât cea mai rapidă aeronavă de atunci.
Kenneth Arnold este tipul care, de fapt, este creditat cu termenul de "farfurie zburătoare",
pentru că ceea ce a văzut au fost obiecte care zburau la o anumită distanţă de avionul său,
care era un fel de sărituri, jumping, tremurături foarte reale la viteze mari de manevre.
De aici vine şi termenul "farfurie zburătoare".
Deşi Forţele Aeriene din S.U.A.
au clasificat în mod oficial experienţa lui Kenneth Arnold ca un miraj,
alte observări raportate n-au fost respinse cu uşurinţă.
Publicul începuse să ceară răspunsuri.
Odată ce observarea iniţială a avut loc de Kenneth Arnold
şi incidentul de la Roswell a avut loc, s-au observat peste tot în jurul Statelor Unite.
Se întâmplau în întreaga lume.
În 1949, scriitorul-pilotul-redactorul comandantul marin, Donald Keyhoe,
a fost rugat de revista True să scrie un articol despre aceste numeroase vizionări.
Deşi Keyhoe era un sceptic,
el a petrecut următoarele opt luni conducând propriile sale cercetări
prin cercetarea legăturilor sale de la Pentagon şi armată.
În cele din urmă, s-a ajuns la o concluzie, pe care ar fi fost de neconceput:
farfuriile zburătoare nu erau doar reale, ci erau de origine extraterestră.
Maiorul Keyhoe a fost unul dintre ultimele voci militare reale,
de când administraţia Truman a trecut în administraţia Eisenhower,
care încerca sincer să spună adevărul.
Articolul lui Keyhoe din revista True, a zguduit naţiunea.
N-a fost doar o piesă solidă de jurnalism pe tema OZN-urilor,
ci a servit drept o rechizitoriu a armatei americane şi hotărârea guvernului
de a ţine publicul în întuneric.
Aceasta revistă True, a fost istorică pentru c-a cumpărat-o o mulţime de oameni.
Apoi, în 1958, Keyhoe a continuat un program numit Teatrul Armstrong Circle,
care a fost un program de televiziune live.
"Enigma cerului" la Teatrul Armstrong Circle.
Maiorule, ai văzut raportul nostru privind concluziile Forţelor Aeriene
care se ocupă de vizionarea actuală a OZN-urilor.
Ei bine, am fost încântat să aud că Keyhoe urma să dezbată Forţele Aeriene.
Şi acum, dle Edwards, aş vrea să fac o dezvăluire, care n-a fost dezvăluit niciodată publicului.
Spre sfârşitul programului, el a intrat şi a spus:
"Voi spune ceva pe care publicul nu l-a mai auzit niciodată."
Dacă audierile sunt ţinute, audieri deschise,
simt că se va dovedi fără îndoială că farfuriile zburătoare...
În acel moment, sunetul a fost pierdut.
Ce a spus maiorul Keyhoe şi cine la tăiat?
Mulţumesc, maior Keyhoe.
Mai târziu a fost descoperit că ofiţerii Forţelor Aeriene,
erau în cabina de control în timpul emisiunii.
Există mulţi care încă mai cred că sunetul lui Keyhoe a fost tăiat în mod deliberat,
pentru al împiedica să dezvăluie informaţii extrem de secrete despre investigaţiile OZN
în curs de desfăşurare ale guvernului.
Forţele Aeriene minţea.
Dar de ce a fost Forţele Aeriene atât de îngrijorate de publicul american
care a auzit declaraţia maiorului Keyhoe?
Ce ar fi pierdut dacă ar fi fost nevoiţi să recunoască investigaţiile lor
în curs de desfăşurare cu privire la OZN-uri?
Am scris acest lucru pentru că consider că este unul
dintre cele mai importante fraze istorice şi vine de la maiorul Keyhoe.
"În ultimii 175 de ani..."
Asta ar fi în 1772.
Asta ar fi înainte de înfiinţarea Statelor Unite.
"...planeta Pământ a fost supusă unei examinări aprofundate"
de către observatori vii de pe altă planetă".
Nu este nimic nou.
Aceste secrete s-au petrecut de mii şi mii de ani.
De-a lungul textelor antice, există referate la ceea ce eu numesc "tehnologie neînţeleasă".
În timpurile moderne, veţi auzi povestiri despre OZN-uri şi nave spaţiale,
pentru că acum avem limbajul pentru a vorbi despre tehnologie.
Întrucât în antichitate n-au avut nici o referire la acest tip de tehnologie.
Deci ar fi crezut că acest lucru este ceva angelic
sau dintr-o altă dimensiune sau asemănător cu Dumnezeu.
Faptul că guvernul american a investigat mii şi mii de rapoarte,
mă face să cred c-ar putea să ştie mai mult decât ceea ce ne-au permis să credem.
Dovada colaborării guvernului SUA în ceea ce priveşte acoperirea activităţii extraterestre
nu vine doar sub forma documentelor scoase din evidenţe şi a conţinutului dosarelor secrete.
Uneori, dovezile provin din rapoarte credibile de prima mână,
nu de la informatori, ci de la astronauţii americani.
Tot ceea ce NASA se presupune a fi corecţi.
Tot ce fac, ar trebui să ne spună despre asta.
Ar trebui să ştim despre toate lansările şi misiunile lor şi cine sunt astronauţii.
Ei înşişi nu împărtăşesc toate informaţiile.
Cele mai multe dintre ele sunt păstrate în secret.
Cosmodromul de la Baikonur. 12 aprilie 1961.
Racheta Vostok-1 efectuează decolarea, iar cosmonautul sovietic Yuri Gagarin
este anunţat că primul om în spaţiu.
Evenimentul serveşte ca un apel de trezire pentru Statele Unite şi NASA,
al cărui program Project Mercury va lansa, în următorii doi ani, şase astronauţi în spaţiu.
Cursa spaţială...
Pentru a duce o fiinţă umană pe Lună...
iar omenirea era acum o specie, care se îndrepta spre spaţiu.
Realizarea plasării unui om în spaţiu a fost aproape un miracol.
Nimeni nu ştie ce ar putea vedea sau întâlni acolo,
nave spaţiale extraterestre sau chiar E.T.
Ridicare.
Deşi primele cinci misiuni ale lui Mercur merg fără incident...
30 de minute după ora ridicări.
...în timpul misiunii a şasea şi ultima, astronautul Gordon Cooper
raportează o întâlnire neobişnuită.
În timp ce se afla la bordul navei sale, el raportează un obiect strălucitor,
care se apropie rapid de capsulă.
OZN-ul este de asemenea preluat de staţia de urmărire a NASA.
Dar, în momentul în care Cooper cade în oceanul Pacific,
reporterii sunt informaţi că toate întrebările despre incident sunt strict interzise.
Nu există nicio îndoială că NASA are de fapt protocoale în locul în care astronauţii
ar trebui să se ocupe şi să raporteze sau să nu raporteze anomalii.
Acum, de-a lungul anilor, au existat astronauţi care au rupt aceste protocoale.
Gordon Cooper este unul care a vorbit mult despre o vizionare a OZN-urilor
Şi asta a deranjat destui de puţini oameni la NASA.
În iunie 1965, la doi ani după zborul lui Gordon Cooper,
astronautul Gemeni 4, James McDivitt, raportează c-a văzut un obiect metalic
care zbură pe orbită, alături de nava sa spaţiale.
Şi, încă o dată, evenimentul este rapid acoperit.
Au fost multe povestiri de-a lungul anilor venite de la astronauţii misiunilor diferite,
de la misiunile Mercur, de la misiunile Apollo
şi chiar de la misiunile sovietice din spaţiu, unde astronauţii se află
şi au spus că au văzut aceste OZN-uri care zboară în prejur,
c-au văzut aeronave neconvenţionale în misiunile lor.
Există o poveste pe care Buzz Aldrin o povesteşte despre Apollo 11,
unde nava spaţială Apollo 11, a fost urmărită timp de mai multe ore, de un obiect ciudat,
încât au raportat prin intermediul canalelor private.
Mă uit pe fereastră şi văd... Ce-i asta?
Există un obiect care se mişcă în raport cu orice altceva.
Doamne. N-ar trebui să fie aici.
Mă întreb cât de departe este.
Dacă este o distanţă mare, merge foarte repede.
Dacă nu este prea departe, nu poate să meargă prea repede.
Mă întreb ce este.
"Hei, Neil, uită-te la asta".
Ne uităm la asta.
Dumnezeule, ce este asta?
Probabil racheta treptei superioare.
Da, dar n-am privit cu atenţie chestia asta din faţa noastră,
pe fereastră, luminând motorul şi plecând...
Păi, nu cred că asta e ceea ce privim, pentru că sunt departe de toate.
Care sunt şansele că este un extraterestru, rus sau altceva?
Dar n-am fost pe cale să anulăm misiunea Luna şi putt-putt acolo pentru a afla care este.
Au fost mulţi astronauţi care au venit în faţă şi care au vorbit despre asta,
aşa că se pare că unii dintre ei vor să vorbească despre asta,
iar alţii fie se tem să vorbească despre asta, fie tac din vreun motiv.
O persoană implicată în programul spaţial, care n-a mai tăcut,
a fost Joann Donaldson, un tânăr inginer biomedical de la NASA.
În 1972, în timpul misiunii Apollo 17, misiunea lui Donaldson
a fost aceea de a monitoriza semnalele vitale ale astronauţilor
şi de a observa recuperarea lor înainte de zbor şi după zbor.
Ron Evans era responsabil de modulul de comandă,
în timp ce Gene Cernan şi Harrison Schmitt se aflau pe suprafaţa Lunii.
Când modulul de comandă ar fi orbitat Luna, o parte din orbită ar lua-o în spatele Lunii,
ceea ce noi numim "pierderea semnalului" pentru controlul misiuni.
Ziua a doua, Ron a ieşit din spatele Lunii şi a raportat la staţia de control.
Gene vine pe link-ul de comunicare şi spune:
"Hei, Ron, nu eşti singur acolo, fără noi, nu-i aşa?"
Şi Ron a raportat, spunând: "Nu, am companie."
Toată lumea era oarecum surprinsă.
A fost că, ştii, "companie"?
Asta înseamnă că există altceva, acolo cu el.
Prima reacţie a centrului de control a fost: "Băieţi, glumiţi?"
Şi Ron spune: "Nu, nu e o glumă.
"Există un obiect care zboară în formaţie cu mine, aici sus, în jurul Lunii."
Când Ron a raportat că obiectul îşi părăseşte orbita,
el a calculat că a orbitat cu el, pentru aprox. 5 până la 5 şi jumătate ori pe orbita Lunii.
În ceea ce priveşte publicul, nu s-a întâmplat nimic neobişnuit.
În momentul în care astronomul Ron Evans a declarat că nu era singur
oficialii NASA au deconectat fluxul pentru mass-media.
În ziua următoare, NASA a comandat o conferinţă pentru toţi cei implicaţi în incident.
Ni s-a spus că vom continua misiunea ca şi cum nu s-ar fi întâmplat nimic
şi nu discută despre această anomalie cu cineva aflat în afara comenzilor sale.
După ce echipajul Apollo 17 a aterizat în Oceanul Pacific,
Joann Donaldson la întrebat pe Evans ca parte a procedurii de recuperare post-misiune.
Ron se aşezase pe o parte din pat.
Şi el spune: "Ei bine, repet, ceea ce am văzut când eram pe orbită în jurul Lunii".
"Nu cred că ruşii au lansat ceva atât de mare pe orbită".
Cred că acest lucru a fost de 12, 13 metri lungime şi era în formă de ţigară.
Acum, orice obiect cilindric ca ăsta, nu va fi ceva pe care l-am făcut. Deci, ce a fost?
În mod clar, n-a fost una dintre ale noastre.
Avem încredere în aceşti astronauţi pentru a raporta ceea ce văd.
Ei sunt, în esenţă, oameni de ştiinţă care explorează spaţiul în numele nostru.
Dar o mulţime de oameni nu sunt conştienţi de faptul
că mulţi dintre astronauţii noştri au vorbit deschis despre OZN-uri.
Mulţi dintre ei erau piloţi de vânătoare înainte ca ei să devină astronauţi
şi au văzut ambarcaţiunile care zboară ca piloţi.
Poate c-au fost traşi de o parte şi le-au spus: "Tot ce ai voie să spui şi nu mai mult"
pentru că NASA încearcă să oprească aceşti astronauţi să spună adevărul?
Un alt astronaut Apollo care şi-a recunoscut deschis credinţa în legătură cu extratereştrii
a fost Edgar Mitchell, pilotul modulului lunar pentru Apollo 14.
În ultimii anii, a afirmat că mulţi dintre colegii săi
au avut experienţe paranormale ciudate în timpul misiunilor lor
şi a declarat frecvent că majoritatea fenomenelor OZN
sunt legate direct de activitatea extraterestră.
N-am avut nici o experienţă personală directă, dar toate dovezile din partea
oamenilor de ştiinţă pe care îi cunosc atât din Europa cât şi din Statele Unite,
au cercetat toate observaţiile de zeci de ani.
Şi este destul de sigur că este adevărat.
Cred că ambarcaţiunile extraterestre, sunt reale...
Cred că sunt şi alţii cred că sunt...
Au venit pentru o lungă perioadă de timp.
Că a şasea persoană care merge pe Lună, opiniile lui Mitchell privind OZN-urile
şi legătura lor cu întâlnirile extraterestre au fost greu de respins.
Dar dacă entităţi din lumea întreagă au făcut contact cu noi...
Nu numai de zeci de ani, ci de secole...
Care este scopul lor?
20 iulie 1969.
Milioane de oameni din întreaga lume sunt lipiţi la televizoare,
pentru a urmări una dintre cele mai mari realizări din istoria omenirii.
Astronautul Neil Armstrong este pe cale să devină primul muritor,
păşind cu piciorul pe suprafaţa Lunii.
Deşi Richard Nixon este actualul preşedinte al Statelor Unite,
cei mai mulţi dau credit omului care a deţinut funcţia cu şase ani mai devreme,
John Fitzgerald Kennedy.
Cu mulţi ani în urmă, marele explorator britanic George Mallory,
care a murit pe muntele Everest, a fost întrebat de ce a vrut să-l urce.
El a spus: "Pentru că este acolo".
Ei bine! Spaţiul este acolo şi o să urcăm.
Dar chiar dacă Neil Armstrong şi colegul astronautic Buzz Aldrin
erau încă angajaţi în misiunea lor istorică,
Nixon şi echipa de la NASA se confruntă acum cu o provocare şi mai dificilă:
Ce trebuie să faceţi în continuare?
Misiunea Luna nu atinsese conştiinţa americană ca pe un fleac înainte
şi chiar dacă s-au planificat mai multe misiuni de întoarcere,
nu era nimic pe platforma de lansare care să poată ateriza pe un bărbat pe Lună
fie ca scop naţional, fie ca propagandă politică eficientă.
În acest scop, în 1972, când Nixon şi-a început campaniei de realegere,
a fost anunţat programul de navetă spaţială.
În acelaşi timp, şeful de personal al preşedintelui, H.R. Haldeman,
a propus crearea unui film documentar care să-l descrie pe Nixon
ca fiind pe deplin angajat în dezvoltarea unui număr de programe ambiţioase bazate pe ştiinţă.
Pentru a le produce, Haldeman se îndreaptă spre directorul de publicitate de succes,
Robert Emenegger.
Ştia că Bob făcuse filme de promovare pentru Departamentul Apărării.
Aşa că a fost contactat şi întrebat, dacă va veni la o întâlnire la Los Angeles
cu Comitetul pentru realegerea Preşedintelui.
Şi au spus: "Avem nevoie de un consultant media.
"Ne-ar plăcea ca cineva să vină la bord şi să facă un documentar, care să-l susţină pe Nixon,
un documentar despre un proiect probabil secret,
despre care guvernul a lucrat asupra lui poate fi eliberat sau declasificat".
Ei bine, ei rulează în ţară arătându-ne tot felul de proiecte secrete.
Au mers la Wright-Patterson şi li s-au arătat experimente laser foarte clasificate.
S-a arătat că delfinii sunt instruiţi pentru lucrările de demolare.
Au fost expuşi câinilor instruiţi pentru diverse sarcini.
Apoi au fost duşi la baza aeriană Norton,
care la acea dată găzduia depozitul de film al Forţelor Aeriene.
Paul Shartle era directorul depozitului.
Au fost luaţi într-o clădire unde au fost păstrate aceste filme.
Au fost luaţi în ceea ce era cunoscut ca o cameră curată,
ceea ce înseamnă că era lipsit de orice bug-uri, microfoane, echipament video, orice.
În timpul întâlnirii sale la baza Forţelor Aeriene Norton, Robert Emenegger
a aflat că Paul Shartle avea o altă ordine de idei decât cea a preşedintelui
şi un alt film în minte decât cel iniţial propus.
Shartle a spus: "Aş vrea să vă întreb:
Cum v-aţi dori să faceţi un documentar despre OZN-uri?"
Şi Bob Emenegger a fost uimit.
Mi-a povestit acasă la el: "Nu ştiam nimic despre OZN-uri".
"Am fost şocat."
Ei au spus că dacă facem un documentar, ne-ar fi dat 183 m de film de 16 mm perforat,
la baza aeriană Holloman a unui OZN care e aterizează acolo.
Pentru Robert Emenegger, a fost o ofertă prea bună pentru a refuza.
Crezând c-a avut sprijinul deplin atât al preşedintelui, cât şi al militarilor,
a început să facă primul film oficial al guvernului S.U.A. cu privire la OZN-uri.
Ia recrutat repede pe Rod Serling, Burgess Meredith şi pe José Ferrer
pentru a le povesti filmul, iar scena explozivă finală a fost să arate
o înregistrare reală a unei întâlniri extraterestre.
Dar când a sosit timpul să primească imaginile incredibile care îi fusese promise,
Emenegger a avut o uşă deschisă la guvern, când i să trântit în faţă.
Au fost promişi într-un film extrem de legat, despre un OZN
care aterizează la baza Forţelor Aeriene Holloman, în 1964,
în care au apărut fiinţele extraterestre, cum ar fi Ziua Pământului aflat în primordial.
A coborât un fel de o rampă.
Contingentul nostru de oameni a urcat, a întâlnit aceste două EBEN-uri,
"Entităţi biologice extraterestre".
În uşă era o fiinţă diferită de EBEN-uri
şi că ţinea un toiag, care avea o spirală care se spirală în jurul toiagului
şi că aceasta era folosită pentru a comunica cu echipa noastră.
Acesta a fost un film care a avut patru puncte de observare diferite.
Una a fost filmată din aer, trei pe pământ.
Nava a aterizat, extratereştrii au ieşit şi au aprovizionat ambarcaţiunile.
Toate acestea au fost pe film.
Dar în ziua în care Emenegger urma să primească o copie
a filmului de 16 mm de la Forţele Aeriene, regizorul a primit un telefon neaşteptat.
Este una dintre acele genuri caracteristice de la Hollywood.
Ar trebui să vină. Un curier este pe drum.
Nu-i pot crede. Chiar se va întâmpla.
O să vadă tot acest film.
Şi apoi un alt telefon:
"Ne pare rău, aprobarea a fost anulată. Nici un film."
Colonelul Coleman de la Pentagon a spus:
"Momentul nu este potrivit, nu vă putem permite să folosiţi filmul".
Bob Emenegger a fost distrus. El a spus: "De ce?"
A aflat că "Efectuarea unui documentar" expunând OZN-urile ca fiind extraterestre
n-ar ajuta pe preşedinte, dar iar putea dăuna".
În cele din urmă, Robert Emenegger, a fost forţat să-şi completeze documentarul
fără filmările senzaţionale pe care le-a promis.
A fost un documentar numit, Trecut, Prezent şi Viitor.
Au avut şi o carte cu acelaşi nume.
Aşa cum a scris Robert Emenegger şi regizorul Ray Rivas,
documentarul s-a dovedit a fi atât popular, cât şi influent.
Chiar şi fără filmarea armei, a provocat o senzaţie, iar mai târziu a fost creditată
ca una dintre inspiraţiile lui Steven Spielberg, din 1977, a blockbuster-ului
"Întâlnirile de gradul trei."
Efortul de dezvăluire al lui Robert Emenegger este ceea ce o numesc.
Am spus, "Bod, ştii, filmul ăla, e foarte ciudat".
"Ştii, dacă n-ar fi locaţia, sunt întâlniri apropiate ale celui de-al treilea tip."
Şi el a spus: "Ce, nu ţi-am spus?"
Şi i-am spus: " Nu mi-ai spus, ce?"
"Nu ţi-am spus că i-am dat o copie lui Steven Spielberg?"
Şi am spus: "Nu, nu mi-ai spus asta".
Documentarul a fost realizat în 1975.
Întâlnirile apropiate ale lui Steven Spielberg de al treilea gen au ieşit în 1977.
Şi atunci, când vedeţi întâlniri de gradul trei,
este povestea lui Holloman Air Force Base, care tocmai a schimbat locaţia.
Asta a fost povestea.
În timp ce pretinsele OZN-uri extraterestre de la baza aeriană Holloman
n-au apărut niciodată, mulţi teoreticieni ai astronauţilor antici,
crede că există încă, blocate sub cheie.
Ceea ce aştept cu adevărat este că, de undeva, începând cu anul 2018,
înainte de deceniul următor, că în cele din urmă întregul film va fi lansat
şi că vom ajunge în sfârşit la adevărata istorie.
A avut Forţele Aeriene din S.U.A.
într-adevăr înregistrări secrete între oficiali guvernamentali şi extratereştri?
Şi dacă da, unde sunt acum?
De zeci de ani, preşedinţii americani au negat
oficial că au primit informaţii cum că extratereştrii vizitează Pământul.
Dar, având în vedere că guvernul S.U.A. a efectuat cel puţin patru investigaţii
majore privind activitatea OZN-urilor, încă din anii 1940,
de ce a existat atât de mult timp, iar banii contribuabililor
au fost dedicaţi studiului unui lucru, pe care guvernul susţine că nu se întâmpla?
Nu ştim, pentru un fapt absolut, ce fel de informaţii primesc de fapt preşedinţii,
când intră în funcţie, despre extratereştrii.
Dar avem nişte indicii din unele documente care există, unul dintre ele fiind originalul,
MJ-12 pentru preşedintele Eisenhower, spunându-i tot despre accidentul de la Roswell.
La data de 2 noiembrie 2005, a apărut un document despre care se credea
că este o transcriere făcută dintr-o informaţie prezidenţială
înregistrat la Camp David în martie 1981.
Prezenţi au fost preşedintele Ronald Reagan, directorul CIA, William Casey,
secretarul Apărării, Caspar Weinberger
şi o persoană misterioasă cunoscută ca "Păzitorul".
Potrivit documentului, în timpul întâlnirii,
The Caretaker împărtăşeşte dovezile că extratereştrii au vizitat Pământul de mii de ani
şi că înregistrările moderne americane ale unor astfel de întâlniri
au început oficial în 1947, ca urmare a incidentului de la Roswell.
Desigur, dacă te uiţi la Ronald Reagan,
el e personalitatea care a adus vorba de extratereştrii tot timpul.
În opinia mea, ceea ce comunica Reagan este:
"Da, Roswell s-a întâmplat. Da, este semnificativ. Da, există extratereştri."
"Ar trebui să ne obişnuim cu această idee sau să ne dăm seama cum să ne descurcăm."
Eu, William Jefferson Clinton...
Dar, odată cu instalarea preşedintelui Bill Clinton în ianuarie 1993,
mulţi cercetători de OZN-uri au crezut că în sfârşit au un aliat la Casa Albă.
Dacă Forţele Aeriene ale Statelor Unite au recuperat corpurile extratereştrilor,
nici ei nu mi-au spus despre asta şi vreau să ştiu.
Deci, când Bill Clinton a intrat în funcţie, el a apelat la serviciul prezidenţial Webb Hubbell
şi primele două lucruri pe care le-a cerut după ce a fost preşedinte,
a fost cine la ucis pe JFK şi dacă sunt extratereştri.
Clinton ştia că există ceva în legătură cu extratereştrii şi cu OZN-urile
cărora oamenii nu li se spunea.
În încercarea sa de a arunca o lumină asupra investigaţiei secrete a OZN-urilor,
preşedintele Clinton a găsit un aliat puţin probabil
în filosoful miliardar Laurance S. Rockefeller, care şi-a folosit influenţă
pentru a divulga informaţii despre posibilele activităţi extraterestre de pe Pământ.
Felul în care a început, a fost Laurance Rockefeller,
unul din celebri fraţi Rockefeller,
a fost prezentat un documentar despre Roswell şi a fost foarte interesat.
Deci, alegerile au avut loc la acea vreme, el a spus:
"Dacă Ross Perot câştigă sau George Bush sau Bill Clinton,
merg la Casa Albă şi o să-i fac să dezvăluie povestea OZN."
În 1993, Laurance Rockefeller a început să invite un grup select de cercetători OZN
şi teoreticieni astronauţilor antici, să se alăture lui pentru o primă întâlnire importantă
a ceea ce urma să devină cunoscut sub numele de Iniţiativa Rockefeller.
În 1993, am dat un telefon vorbind cu:
"Linda, ne-ar plăcea să vă alăturaţi unui grup de colegi
de la ferma lui Laurance Rockefeller la Jackson Hole".
Deci, ne-am întâlnit.
Au fost oameni ca Robert Bigelow, acum şeful Bigelow Aerospace.
Mai erau şi alţi autori şi oameni de ştiinţă.
Unul dintre oamenii care ne-au ajutat la editarea scrisorii privind divulgarea OZN
către preşedintele Statelor Unite, a fost Hillary Clinton.
Ea a fost prima doamnă la acea vreme.
O altă persoană apropiată de Bill Clinton,
a fost un avocat de investigaţie guvernamentală a OZN-urilor, John Podesta,
care a fost asistentul preşedintelui în 1993
şi a devenit şef adjunct al personalului său în 1997.
Am avut o lungă carieră, încercând să lupt împotriva secretului guvernamental
Departamentul de Justiţie, apoi la Comitetul Judiciar al Senatului.
Imediat după ce am părăsit şcoala de drept, am început să lucrez la
Departamentul de Justiţie, apoi la Comitetul Judiciar al Senatului.
Apoi, când am lucrat pentru preşedintele Clinton la Casa Albă,
am fost unul dintre oamenii care a susţinut o iniţiativă,
declasificând ceea ce s-a dovedit a fi peste un miliard de pagini de documente
care locuiau la Arhivele Naţionale.
În cazul preşedintelui Clinton, cred că el a fost interesat de fenomene.
El s-a consultat cu consilierul său de ştiinţă, Jack Gibbons,
pentru a înţelege ce se întâmpla.
Acest acord începe să meargă înainte şi înapoi timp de trei ani.
Rockefeller pune o presiune imensă asupra Casei Albe pentru dezvăluiri.
Laurance Rockefeller a solicitat ca incidentul de la Roswell din 1947.
să fie un punct de plecare în dezvăluirea guvernului.
Au ieşit şi au reinvestigat Roswellul.
A revenit, iar Bill Clinton a văzut raportul final în 1995.
Preşedintele Clinton este unul dintre cei mai curioşi oameni pe care l-am întâlnit vreodată.
Cred c-a vrut să ştie ce a ştiut Forţele Aeriene
şi a primit un raport înapoi care, în opinia mea, a fost puţin nesatisfăcător.
Era furios, din câte mi s-a spus.
Iniţiativa Rockefeller spera să fie dezvăluită, însă Forţele Aeriene din S.U.A.
au rămas pe poziţie, ca un balon meteorologic a provocat incidentul de la Roswell.
Clinton merge la Belfast, în Irlanda de Nord, în noiembrie 1995.
El luminează bradul de Crăciun şi atunci dă faimosul discurs.
El a spus că a primit o scrisoare de la Ryan,
pe care am încercat s-o recuperez de la FOIA.
Nu există nici o scrisoare de la Ryan. Cred că tocmai a reuşit.
El a spus:
"Ryan, dacă eşti acolo în audienţă în seara asta, iată răspunsul la întrebarea ta."
Nu.
Din câte ştiu, o navă spaţială extraterestră nu s-a prăbuşit la Roswell în New Mexico.
Şi, Ryan, dacă Forţele Aeriene ale Statelor Unite au recuperat cadavre străine,
nici ei nu mi-au spus despre asta, dar vreau să ştiu.
De aceea, în 1997, Forţele Aeriene S.U.A. se duce şi face un al doilea raport Roswell,
cheltuieşte 20 de milioane de dolari, pentru că preşedintele a fost furios.
Potrivit raportului revizuit, aşa-numitele organisme extraterestre,
pe care martorii oculari le-au susţinut c-au văzut că au fost trase de la epavă,
au fost respinse ca fiind doar nişte manechine de încercare
care au fost legate de paraşutele folosite într-un test convenţional.
Dr. Gibbons a presat mai întâi pe secretarul apărării Les Aspin
şi apoi secretarul Forţelor Aeriene să ia această problemă în serios, să facă o revizuire.
Dulapurile lipseau. Documentele au dispărut.
Nimeni nu ştia nimic.
Şi, ştii,... dâra s-a răcit.
În 1996, iniţiativa Rockefeller a fost închisă în linişte, iar participanţii...
frustraţi că forţele din cadrul guvernului încă refuză să dezvăluie adevărul...
au plecat fără răspunsurile pe care le-au sperat.
Iniţiativa Rockefeller este considerată de unii cercetători
a fi cea mai mare poveste de dezvăluire a OZN-urilor din toate timpurile.
Faptul c-a existat chiar c-a fost sancţionat în vreun fel de guvern,
că raportul a fost acceptat de Casă Albă şi de oamenii din guvern,
cred că este foarte, foarte important.
Deci, este un fel de pas incredibil de mic în procesul dezvăluirii
şi ne îndreaptă spre răspunsurile finale la întrebările pe care le adresăm tuturor.
Washington, D.C. iulie 1996.
Activistul politic, Stephen Bassett, devine primul lobist inovator şi dezvăluit în Statele Unite.
De ani de zile, încercase să organizeze o audiere cu membrii Congresului
pentru a prezenta dovezi că guvernul ascunde informaţii importante poporului său.
Prezenţă extraterestră, dacă ar fi fost recunoscută în mod oficial,
ar putea aduce o epocă de reformă, unde rasa umană
ar putea să-şi facă actul împreună, pentru că nu mai avem timp.
Aşa cum am intrat în această problemă,
ceea ce am învăţat este cât de disfuncţional a devenit guvernul Statelor Unite.
Este vasta expansiunea secretului şi a abuzului de secret în putere,
care stă la baza multor probleme.
Aşadar, am avut o singură sarcină fundamentală simplă:
recunoaşterea formală a prezenţei extraterestre, simplă, curată şi uşoară.
Domnilor, puteţi sta şi repetă după mine?
La 29 aprilie 2013, Bassett a organizat audierea
cetăţenilor privind dezvăluirea în Washington, D.C.
Obiectivul a fost de a reuni cele mai convingătoare dovezi ale vizitelor
extraterestre de pe Pământ şi de a convinge foştii membri ai Congresului
să ia măsuri imediate.
Am vrut să o fac din 2001...
Prezentaţi 42 de martori, din zece ţări,
pentru a depune mărturie în sala principală de bal a Clubului Naţional de Presă,
înaintea a şase foşti membri ai Congresului, cinci congresmani şi un senator.
Au mărturisit timp de 30 de ore pe parcursul a cinci zile.
A fost un eveniment uimitor, mai ales din cauza calibrului de martori,
care au fost aduşi, anchetatorii, cercetătorii.
Nu vor să ştie asta.
Printre martori a fost şi John Callahan,
fostul şef de divizie al Federaţiei pentru Accidente şi Investigaţii din cadrul FAA,
fostul ministru canadian al apărării, Paul Hellyer,
căpitanul aeronavelor pensionat Robert Sălaş şi mulţi alţii,
care au efectuat cercetări extinse asupra fenomenului OZN.
Trăim într-un cosmos plin de viaţă.
Faptul că alte civilizaţii sunt mai avansate decât noi, putem fi umilitori,
dar acest lucru ar putea fi un pas necesar în supravieţuirea noastră.
Oamenii se tem atât de mult de vieţile lor, de familiile lor,
pentru c-au trebuit să semneze acorduri de nedivulgare.
Martorul din partea Regatului Unit, Nick Pope.
Mulţumesc.
Ar trebui să aveţi o copie tipărită a declaraţiei mele de deschidere.
Am fost unul dintre martori şi trebuie să spun
că acesta a fost cel mai greu pe care l-am primit de când, până în anii '70 şi în anii '60,
chiar şi la audierile congresului potrivit cu privire la misterul OZN.
Ai lucrat pentru Ministerul Apărării din Regatul Unit?
Corect, domnule, da.
Am fost întrebaţi despre experienţa mea în cadrul programului OZN al guvernului britanic
şi unul dintre cele mai importante cazuri ale U.K., incidentul de la Rendlesham Forest.
În decembrie 1980, au existat rapoarte inexplicabile despre o navă strălucitoare
în pădurea Royal Air Force Base, Woodbridge.
Semnele de arsură şi ramurile rupte au fost descoperite mai târziu.
Unii au numit acest incident "Roswell din Marea Britanie".
Chiar dacă am lăsat guvernul, am răspuns: "Nu pot nici să confirm, nici să neg."
Nu cred că comisiei ia plăcut răspunsul meu
"nu confirm şi nici nu neg".
Desigur, ai fost implicat de când ai plecat.
Da, domnule, într-un spaţiu privat.
Care este părerea dvs., pe baza tuturor chestiilor la care aţi avut acces?
Există un E.T. original, care este evident de la OZN-uri reale?
Este o... posibilitate.
Aţi putea spune că feţe, că nu erau chiar sigur de ce să se gândească la asta încă.
Până miercuri, le avem, ştii, ridicând degetele, spunând: "Trebuie să deschidem dosarele".
A condus de lucruri înainte
A luat fenomenul OZN de la periferie şi dintr-un curent principal.
Mii de oameni au vizionat online.
Am transmis-o astfel încât membrii Congresului şi personalul lor,
care erau prea timizi să coboare şi să-l privească acolo,
sau membrii presei care se temeau c-ar putea fi văzuţi să o privească,
puteau să o privească din confortul birourilor lor.
Odată pe an, putem intra într-o lume nouă.
Mulţumesc foarte mult!
Pe baza audierilor, patru dintre cei şase foşti membri ai Congresului
şi-au exprimat sprijinul pentru organizarea unei conferinţe mondiale,
împreună cu Organizaţia Naţiunilor Unite, pentru a se adresa dezvăluirii tuturor
cunoştinţelor despre contactul extraterestric cu această planetă.
Apoi, pe 15 august 2013, la mai puţin de patru luni
după audierea cetăţenilor privind dezvăluirea, guvernul S.U.A a făcut o recunoaştere şocantă.
După decenii de refuzare a existenţei sale,
au recunoscut în cele din urmă că există o bază secretă cunoscută sub numele de Zona 51.
Audierea cetăţenilor privind dezvăluirea, a forţat guvernul S.U.A. să acţioneze?
În timp ce guvernul a recunoscut existenţa Zonei 51,
încă n-a fost dezvăluită la ce este folosit în prezent.
De la dezvăluire, perimetrul din jurul bazei a fost extins şi securitatea a crescut.
Zona 51 trebuie să fie mai secretă acum, pentru că ai atâtea alte interese.
N-aveam calculatoare de care să vă îngrijoraţi, Internetul, toate lucrurile pe care le aveţi astăzi.
Deci este un joc cu minge nou nouţ în ceea ce priveşte securitatea.
În timp ce mulţi au considerat recunoaşterea de către guvern a existenţei zonei 51
ca fiind o bombă, a mai rămas o dezvăluire mai mare:
declasificarea a milioane de documente CIA, extrem de secrete.
Bethesda, Maryland. Noiembrie 2014.
Stephen Bassett, director executiv al Paradigm Research Group,
lansează o iniţiativă îndreptată spre influenţa lui Hillary Clinton.
Bazat pe munca lui Clinton şi a lui Laurance Rockefeller în anii 1990,
Bassett crede c-ar putea fi un aliat în obţinerea de către guvern a declasificării fişierelor OZN.
Această iniţiativă politică, a început prin a trimite
o copie completă a celor 30 de ore de mărturie fiecărui membru al Congresului,
adresându-se iniţiativei Rockefeller, numind nume...
Secretarul Clinton, preşedintele Clinton, John Podesta, George Stephanopoulos etc. etc.
Această mărturie a creat o dilemă foarte importantă
pentru echipa de campanie a lui Clinton.
Iniţiativa politică forţează echipa de campanie Clinton,
care l-a inclus pe Barack Obama... El a fost în echipă...
Pentru a vorbi în sfârşit.
Suntem gata să câştigăm alegerile în noiembrie?
Clinton, preşedintele campaniei, John Podesta,
este bine cunoscut pentru interesul său pentru OZN-uri şi întâlniri extraterestre,
şi potrivit lui, aşa este şi ea.
Secretarul Clinton, a fost, de asemenea, destul de interesată de subiect,
iar în cursul campaniei, a spus că, dacă ar fi aleasă,
ar fi ordonat o revizuire mai detaliată a declasificării.
Era foarte deschisă. N-a avut probleme.
Ea a vorbit despre asta foarte deschis.
Mulţi cred că, după ce a câştigat Clinton,
ar fi existat o schimbare seismică de la politica secretă a guvernului de lungă durată
în privinţa investigaţiilor OZN la o nouă politică de dezvăluire completă.
Sistemul de reglementare care creează sistemul nostru de secretizare...
care e secret, ceea ce este confidenţial, aceste niveluri inferioare de clasificare...
Asta a fost reglementat şi a fost de la administraţia Truman,
prin ordin executiv al preşedintelui.
Preşedintele stabileşte regulile generale de clasificare.
Dar şi unii preşedinţi au fost mai apropiaţi, au fost mai puţin secreţi.
Unii au strâns frâiele şi au vrut mai multe secrete.
Este o diferenţă.
CIA şi Pentagonul...
Ei au fost îngrijoraţi de Hillary Clinton, secretarul Clinton,
toate declaraţiile pe care le făcea, câştigând preşedinţia şi mergând la Pentagon
şi, în esenţă, spunând: "Veţi avea nevoie de informaţiile de care am nevoie
pentru a dezvălui prezenţa extraterestră, sau am de gând să concediez pe fiecare dintre voi".
În acest an din 2016 am mers mai departe,
ne-am aşteptat cu toţii ca acest titlu pe care l-am aşteptat
să o facă pentru a rupe protocolul, pentru a rupe politica de negare, se va întâmpla.
John Podesta încerca să se pregătească să deschidă faptul că nu suntem singuri în univers.
Toate acestea s-au prăbuşit atunci când o altă persoană a devenit Preşedintele Statelor Unite.
Pe 8 noiembrie 2016, Donald Trump a fost ales drept următorul preşedinte al Americii.
Nu există nici o divulgare a fişierelor secrete OZN.
Am avut un număr de membri ai Congresului,
membri ai Senatului S.U.A. mi-au spus: "Continuaţi să faceţi asta".
"Mă interesează cu adevărat, dar nu pot spune nimic despre asta."
Dar, în calitate de consilier pe termen lung al preşedintelui Barack Obama,
John Podesta avea încă un aliat în Casa Albă, unul care ar rămâne acolo încă două luni.
17 ianuarie 2017.
În ultimele zile ale lui Barack Obama în calitate de preşedinte,
CIA publică pe site-ul sau de web, aproape 13 mil. de pagini de documente de agenţie,
dintre care multe aparţin OZN-urilor.
A fost o afacere foarte, foarte mare, iar oamenii au fost încântaţi.
Toate aceste eforturi au fost, cred, pentru a educa oamenii
şi pentru a acţiona într-o direcţie pe care o putem accepta, ca o societate,
că extratereştrii sunt aici şi au fost aici de mii de ani.
Anchetatorul Chase Kloetzke şi autorul Nick Pope,
au căutat dovezi că guvernul SUA şi-a ascuns interacţiunile cu extratereştrii.
Acum ei speră să găsească noi dovezi printre milioane de pagini recent declasificate.
Ei bine, sunt atât de multe pentru a trece direct.
Exact. Se întoarce la vechea zicală:
cel mai bun loc pentru a ascunde o carte este într-o bibliotecă.
Sunt aici tot felul de perle, sunt sigur, dar, cum am fi ştiut vreodată?
Trebuie să mergem literalmente pagină cu pagină, linie cu linie.
Exact.
Deci, să ne uităm pe acest raport.
Decembrie 1960.
Acesta a venit de la Detroit şi este o observare de obiecte neidentificate pe cer.
"E ca un disc", se spune, care din nou,
este ceva ce sunt sigur c-aţi întâlnit în diferite rapoarte, aşa cum am şi eu.
Da, multe.
Şi totuşi, are aceste revizuiri pe el. Şi din nou, se pune întrebarea: De ce?
Dacă acest subiect este atât de neclasificat şi neimportant, de ce toate aceste revizuiri?
- Şi următorul document. - Asta e o nebunie.
Chiar? De ce, chiar deranjez?
Numai informaţia este... timp.
13 milioane de documente.
Dacă ar fi într-adevăr o armă acolo, ar fi aproape imposibil de găsit.
Până în prezent, arhiva CIA a dezvăluit mii de rapoarte a navelor inexplicabile.
Un raport a spus că, din 1.500 de conturi oficiale ale OZN-urilor din 1947,
un incredibil 20% rămâne inexplicabil.
Dar a fost deblocarea arhivei online a CIA
un alt pas spre dezvăluire sau o modalitate de a îngropa adevărul?
Când studiul clasificat al Pentagonului în OZN-uri...
programul de identificare a ameninţărilor aeriene avansate...
a fost dezvăluit mai târziu în 2017, jurnaliştii şi cercetătorii s-au grăbit
să depună cereri privind Legea cu privire la libertatea informaţiei.
Aceste fişiere explică în cele din urmă ceea ce ştie guvernul?
La 11 luni după ce arhiva CIA a fost lansată publicului în 2017,
povestea lui New York Times dezvăluie programul de identificare
a ameninţărilor aerospaţiale al Departamentului de Apărare.
De îndată ce povestea se sparge, jurnaliştii şi cercetătorii
încep să depună cereri privind libertatea de informare, numite FOIA.
Acum au fost 1.500- 2.000 FOIA pe acest program...
Program de 22 de milioane de dolari...
Iar guvernul de la acest punct spune: "Program? Ce program?"
Ăştia joacă acelaşi joc vechi. "N-au lansat acele filme".
Dar sunt sub presiune atât de mare.
Dacă astea durează chiar patru, cinci sau şase luni,
nu-mi imaginez cum divulgarea nu poate avea loc.
O mare parte din ceea ce a fost întreprins şi revăzut rămâne în întuneric,
sub forma clasificată la Departamentul Apărării.
Sper c-ar declasifica şi ar debloca cât mai mult posibil.
- Bună ziua. - Bună ziua.
Când această poveste a izbucnit în The New York Times...
- Jordan. - ...un tip pe nume
Jordan Fabian de la ziarul The Hill... îl întreabă pe Sarah Sanders
întrebarea de 64.000 de dolari.
Preşedintele crede în existenţa OZN-urilor,
ar fi interesat să restabilească finanţarea pentru acest program?
Într-un fel, întrebarea asta n-a apărut în trecut
şi în cele din urmă în ultimele zile, dar voi verifica şi va fi fericită să revină. Jennifer?
Din câte ştiu, nu să mai întors niciodată, pentru că n-a putut.
Preşedintele trebuie să rămână în afara acestuia.
Ei doresc că comunitatea să forţeze problema.
Vor să forţăm problema.
Şi de aceea l-au mutat la Bob Bigelow, care este antreprenor în Las Vegas.
Este industria privată care va face dezvăluirea.
Istoria este pe cale să se întâmple la un nivel aproape incalculabil,
extraordinar, fără precedent.
Ea face ca ceva asemănător Imperiului Roman, să arate trivial.
Deci, gândiţi-vă doar la asta.
Anunţarea prezenţei extraterestre, angajarea la nivel mondial,
deschide contactele cu mai multe civilizaţii.
Dezvăluirile despre AATIP pot fi indicii că există o agendă aici.
Este posibil ca guvernul să înceapă încet să alimenteze această informaţie publicului,
astfel încât să nu existe panică.
Poate fi o modalitate de a aclimatiza încet, dar sigur,
oamenii la realitatea acestui fenomen.
Faptul că New York Times, a publicat o poveste a Pentagonului este extraordinară.
Şi nimănui nu i-a păsat cu adevărat, deci, pentru mine, asta înseamnă că,
în timp ce noi toţi vorbim despre faptul că suntem conectaţi la extratereştri,
aceste cunoştinţe este în noi.
Este înnăscut, astfel încât, dacă vin, nu va fi panică pentru că venim de la ei.
Cred că lumea este pregătită pentru această informaţie
şi cred c-ar fi cea mai revoluţionară poveste din istoria omenirii.
A venit vremea când nu numai guvernul Statelor Unite,
ci naţiunile din întreaga lume vor dezvălui cercetătorii OZN
şi teoreticienii astronauţilor antici, de mult timp suspectaţi:
că vizita extratereştrilor pe planeta noastră, nu este numai reală,
ci se întâmpla de mii de ani?
Există mulţi care cred că răspunsul este un "da" profund
şi că adevărul va duce la o înţelegere mai bună nu numai a trecutului omenirii,
ci a viitorului său, un viitor care va vedea pe oameni ca torchbearers de o nouă generaţie
şi că vizitatorii extratereştri ai planetelor şi galaxiilor, mult mai mult decât noi.
Traducerea şi sincronizarea; mico