Traducere și adaptare: Bică2020
Bizar...
Au acești ochi foarte ciudați, rotunzi, circulari.
Misterios...
Această piramidă arată ca o mare rampă de lansare
așezată deasupra unei platforme.
Gigantic...
Uită-te la dimensiunea acestor blocuri de piatră.
Adică, pe bune, fiecare are minimum o tonă.
Dar sunt făcute de extratereștri?
Pe această insulă s-a întâmplat
ceva foarte neobișnuit.
Vânătorul de comori din Oak Island, Marty Lagina...
Efortul de a crea așa ceva este extraordinar.
...se alătură teoreticianului astronautului antic
Giorgio Tsoukalos...
Ce crezi că reprezintă asta?
Ar putea fi un fel de aparat de zbor.
...pentru o explorare cât mai atentă a cerului
de deasupra unuia dintre cele mai neobișnuite locuri de pe Pământ.
Este posibil ca Sardinia să fi fost sediul central
pentru uriașii din lumea antică.
Oare Marty îl va ajuta pe Giorgio să rezolve
un mister vechi de secole?
Uită-te la asta. Este un cerc perfect.
Asta este ceva spectaculos!
Oare Marty se va întoarce acasă
convins că extratereștrii există cu adevărat?
Sunt literalmente amuzat de asta.
Aveau cunoștințe extraordinare.
Sardinia, Italia.
Astăzi, această insulă mediteraneană
de pe coasta de vest a țărmurilor Italiei
este binecunoscută ca loc de distracție pentru cei bogați și celebri.
Dar acum 2.000 de ani, Sardinia
era casa uneia dintre cele mai misterioase culturi din toată lumea antică.
Există de fapt zeci de mii de construcții
pe această insulă, chiar și o piramidă.
Acest lucru este destul de rar în Europa,
deoarece găsim aici o vastă cultură megalitică,
care se întoarce în timp cu câteva mii de ani
și este, reealmente, un loc trecut cu vederea
atunci când vine vorba de arheologie.
Sardinia a fost cândva casa
unei culturi, foarte misterioasă și neînțeleasă,
numită „civilizația Nuragică”.
Insula este plină cu ruine
ale unor construcții megalitice.
Peste tot, pe insulă, se găsesc turnuri megalitice, din piatră,
numite „nuraghe”,
care au fost construite cândva, în trecutul îndepărtat.
Mai aveți și mormintele megalitice ale uriașilor.
Ale giganților?
Este posibil ca Sardinia să fi fost odată căminul
unei rase străvechi, ciudată, deosebită de a noastră?
Dar dacă da, de unde au venit?
Și, poate mai important, unde s-au dus?
Editorul și susținătorul teoriei astronauților antici Giorgio Tsoukalos,
caută să găsească răspunsuri la aceste întrebări intrigante
într-o călătorie pe care a făcut-o în Sardinia, în mai 2018.
Giorgio!
- Hei! - Cât de nebunesc este acest loc?
- Este? - E grozav să te întâlnesc
- aici, în Sardinia! - Mă bucur să te cunosc.
A profitat de călătorie
și pentru a se întâlni cu vânătorul de comori din Oak Island, Marty Lagina,
care, de-a lungul anilor, a fost un vizitator frecvent al insulei
și împărtășește fascinația lui Giorgio pentru ea.
Știi, am mai fost aici; ultima dată, acum aproximativ 35 de ani
- cu părinții mei... - Într-adevăr?
- ...în vacanța de vară. - Fără glumă.
Am strămoși italieni
și am venit aici, cred că acum vreo patru ani,
la un curs de limba italiană.
Deci, cu această ocazie, am aflat despre „nuraghe”,
aceste construcții străvechi
și am aflat că nimeni nu pare să știe nimic despre ele.
Și la modul foarte serios, aș dori părerea ta
despre toate aceste lucruri.
- Bine. - Nu știu dacă asta înseamnă ceva,
dar când vorbeam cu unii dintre localnici, știi,
ei spuneau că există o mulțime de legende despre uriași,
- despre giganți. - Adevărat?
- Asta înseamnă ceva, nu? - Absolut, pentru că acum doar câțiva ani,
exploram Malta
și acolo, întreaga civilizație
se bazează pe ideea de giganți.
- Într-adevăr? - Iar unii au sugerat,
potrivit teoriei astronauților antici,
că atunci când zeii au coborât
și s-au împerecheat cu frumoasele femei ale Pământului,
au dat naștere giganților.
Deci, de fiecare dată când există povești și legende despre uriași,
mie mi se pare foarte interesant.
Ei bine, există multe materiale aici,
așa că hai să aruncăm o privire!
Bine, hai să o facem!
Pentru a începe investigația,
Giorgio și Marty fac un drum
la Muzeul Național de Arheologie din Cagliari,
unde sunt expuse unele dintre cele mai vechi și mai ciudate
artefacte din Sardinia.
Doar că este ciudat.
Cu această cască pe cap, cu acești ochi ciudați.
În colecția muzeului este expusă
o serie de statui enorme din piatră,
cunoscute sub numele de Giganții Mont'e Prama.
Au fost descoperite în 1974,
când un fermier local s-a împiedicat de o piatră mare, sculptată,
care ieșea din pământ.
Arheologii au ocupat rapid locul,
recuperând peste 5.000 de fragmente.
Istoricii convenționali sugerează
că statuile au fost sculptate
de oamenii nuragici,
o civilizație despre care se crede
că a locuit pe insulă timp de 2.000 de ani, populație apărută în 1800 î. Hr.
și care a dispărut în mod misterios în jurul anului 200 d.Hr.
Dar ceea ce face ca statuile să fie atât de misterioase,
este modul ciudat în care sunt sculptate fețele...
Nu seamănă prea mult cu oamenii,
ci cu ceea ce unii ar putea descrie drept roboți.
Statuile uriașe găsite la Mont'e Prama
au o înălțime între șapte metri și jumătate și opt metri.
Sunt statui de războinici, luptători și arcași.
Statuile în sine sunt remarcabile prin mărimea lor.
și s-a crezut că reprezintă oameni nuragici,
că asta este de fapt ceea ce am avem acolo.
Dacă acela este un model,
de ce nu are ochii aceia în formă de disc?
Pentru că nu are astfel de ochi, dar cu siguranță ar putea avea.
Ceea ce mi se pare interesant este faptul că statuile uriașe din Mont'e Prama...
deși au fost descoperite abia în anii ’70...
Nu au fost expuse până în apropierea anului 2000.
Cred că aceste statui pur și simplu nu se potrivesc cu
narațiunea arheologică convențională
de pe insulă,
dar punctează adevărul că un fapt foarte neobișnuit,
s-a întâmplat pe această insulă.
Acesta are un aspect foarte uman, cu excepția faptului că are niște ochi ciudați.
- Și diformi. - Și disproporționați.
Când te uiți la aceste figurine de piatră,
acestea sunt extrem de de particulare
și dau impresia că sunt de uriași.
Cel mai ciudat lucru legat de statui
este că au acești ochi circulari foarte ciudați
și asta aproape că îți dă senzația că sunt din altă lume.
După vizita lor la muzeu,
Giorgio și Marty se întâlnesc la un restaurant din apropiere
cu ghidul turistic arheologic Maria Paola Loi,
Paola? ...care s-a oferit să le împărtășească
câteva dintre legendele locale din Sardinia.
Ciao, eu sunt Paola, ce mai faceți? Ciao!
Încântată să vă cunosc, bine ați venit în Sardinia.
Apreciem asta!
- Mulțumesc. - Fantastic!
- Da. - Bine.
- Ați mers la muzeu? - Da, am fost.
Spune-mi ce părere ai despre piesele expuse acolo.
Adică, până acum aproximativ șase luni, habar nu aveam...
- că aceste statui se află aici. - Nici o idee.
Acum, când am văzut
pentru prima dată statuile Giganților,
nu numai că ochii lor mi-au adus aminte de C-3PO din Star Wars...
- Este un clopotar mort. - ...dar, deasemenea,
și de acele statui din Tell Asmar, cu ochi imenși,
din timpurile antice sumeriene și babiloniene.
La origine, arheologii și, de asemenea, savanții
care au menționat civilizația Nuragică
au spus că acești oameni au ajuns aici, probabil, din Mesopotamia.
- Ca și Anunnaki? - Corect.
Anunnaki?
Rasa de giganți cu aripi, așa cum este descrisă
în textele antice sumeriene și înfățișată frecvent
pe templele și icoanele din Babilonul antic?
Există o mulțime de conexiuni
între limba din Sardinia
și diferitele limbi ale Mesopotamiei,
ceea ce sugerează că sumerienii au venit în Sardinia.
Ei ar fi adus tradițiile despre Anunnaki,
zeii cerului și ai Pământului,
despre care mulți cred că erau ființe cerești.
Ce este interesant în legătură cu Anunnaki este că
există tot felul de basoreliefuri, sculptate pe pereți,
care îi înfățișează pe Anunnaki alături,
sau împreună cu oamenii din Sumer.
Sunt întotdeauna înfățișați ca ființe înalte, de statură mare.
Chiar și în Sardinia, aceste statui ale uriașilor
ar putea de fapt reprezenta un Anunnaki.
- Mi se face pielea de găină. - Da, știu.
Știu. Acest lucru mă conduce la următoarea întrebare.
Sunteți la curent cu legende antice
despre giganții de aici, din Sardinia?
Da.
Numele „uriaș” amintește
de mormintele uriașe,
de statuile uriașe,
și, de asemenea, de tipul de arhitectură: „ciclopic”.
Deci, pentru un observator, doar un Ciclop ar fi putut construi acest zid
- și de aceea îl numesc... - Aceasta este legenda.
Da, bine.
Ciclopii sunt, desigur, uriașii mitologici
menționați de Homer în Odiseea.
- Da. - Da.
În poemul epic grec Odiseea,
scris de Homer în secolul al VIII-lea î. Hr.,
eroul, Odysseus, întâlnește un Ciclop numit Polyphemus,
un gigant cu un singur ochi, care locuiește pe o insulă, împreună cu alții de acest fel.
Potrivit legendei, Polyphemus a avut și o parte divină,
deoarece era fiul lui Poseidon, zeul mării.
Așadar, ciclopii sunt o rasă legendară.
Cea mai faimoasă, desigur,
este lupta Odysseus cu un Ciclop.
Sunt creaturi extraordinar de mari.
Sunt umanoizi și au un singur ochi.
Mulți greci credeau că turnurile
au fost construite de ei.
Există câteva structuri fascinante
în unele părți ale Greciei, care sunt masive.
Ciclopii erau uriași cu un singur ochi,
și s-a crezut că sunt singurii
suficient de puternici pentru a pute ridica acești bolovani masivi
și a-i pune la locul aconstrucției, fără mortar.
Sunt mereu curios, care a fost adevărata origine,
care a fost scânteia originală de inspirație?
Ce s-a întâmplat?
- Asta căutăm să aflăm, nu? - Da.
Da, asta este misiunea finală.
A doua zi, Giorgio și Marty
călătoresc în îndepărtatul oraș Siddi...
Acest loc este bine îngrijit.
...pentru a vizita un loc cunoscut sub numele de Sa Domu e S'orcu:
Un mormânt al uriașilor.
Este una din cele peste 800 de structuri asemănătoare
de pe insulă.
Aceste pietre se aseamănă
cu cele pe care le descriai pe site-urile noastre.
Da, pentru că vorbim de minim,
zic eu, între patru și șase tone.
Poate între patru și 12 tone?
Li se alătură și ghidul lor arheologic,
Ivana Malu.
Ce mi se pare interesant aici
este că cele mai mari blocuri sunt așezate deasupra.
Ar avea mai mult sens să ai blocurile mari în partea de jos
și apoi blocurile mai mici.
Deci, aici este nevoie de un tip de mecanism cu pârghie.
Da.
Ce spune inginerul din tine despre asta?
Este incredibil de impresionant.
Ai dreptate. Ar fi nevoie
de mulți oameni motivați și de mult timp.
Deci, cum se numește asta?
Numele acestor... Este, desigur, un mormânt uriaș.
- Numele este Sa Domu e S'orcu. - Ce înseamnă asta?
Sa domu: casa. S'orcu: uriaș.
Deci această structură este considerată a fi
- mormântul unui uriaș. - Da.
Au fost găsite oase în interiorul mormântului?
În multe, da. Nu și în acesta, din păcate.
Deși nu au fost descoperite oase
în interiorul Sa Domu e S'orcu,
multe dintre cele 800 de morminte din Sardinia
au conținut resturi umane străvechi.
Am găsit remarcabil de puține
rămășițe umane în aceste morminte.
În cele 800 de morminte în sine
dacă am găsit 100 de schelete de oameni.
Deci, fie oasele au fost scoase din morminte,
fie pur și simplu acestea nu au fost niciodată folosite.
Arheologii din întreaga lume vor susține
că mormintele uriașilor din Sardinia
nu ar fi putut fi construite pentru aceștia,
pentru că trupurile uriașilor
pur și simplu nu ar fi încăput în mormintele
care nu erau suficient de mari.
Însă eu personal am mers acolo și am măsurat singură mormintele.
Chiar și în mormintele mai mici,
poți băga un uriaș de nouă până la 12 metri.
Dar le lipsește obiectul.
În schimb, corpul gigantului
a fost îngropat sub mormânt
și apoi edificiul a fost ridicat peste groapă.
Așadar, există destul de multe povești despre uriașii
din Sardinia, în multe tradiții,
mai ales din cauza mormintelor de uriași
care există în toată țara.
De exemplu, în 1953, a fost raportată
descoperirea a două schelete de peste opt metri înălțime,
împreună cu multe obiecte și mobilier din bronz
și alte astfel de lucruri în mormântul acela,
sugerând că, într-adevăr, giganții au existat în Sardinia.
Știi, este într-adevăr fascinant
că asta este considerată o construcție a gigantului,
deoarece nu este singura.
Insula vecină Malta are și ea povești despre uriași.
Grecia are povești despre Ciclopi, care au fost și ei uriași.
Poți merge în America de Sud.
Tiahuanaco se credea că fost construit de uriași.
Deci, la nivel mondial avem multe povești despre uriași.
Așa că ideea că la un moment dat uriașii au cutreierat locurile acestea...
trebuie să ne întrebăm, au existat, la un moment dat, asemenea ființe?
- Da. - Asta spune destule.
Haideți să aruncăm o privire în interior. Andiamo.
Nu aveam nicio idee despre lucrurile uimitoare
care m-ar putea aștepta pe insulă.
Aceste structuri megalitice, mormintele uriașilor,
au devenit unele dintre cele mai mari piese de puzzle
pe care le-am întâlnit până acum.
Foarte impresionant!
Uită-te la construcția asta frumoasă.
și uitați-vă la acel bloc de piatră.
Vedeți blocul cel mare de sus?
- Da. - Se presupune că este
cel mai greu dintre cele de aici, are cam 12 tone și ceva.
Deci, acest bloc, chiar de aici,
- este estimat a avea aproximativ 12 tone. - 12 tone.
Și, de asemenea,
mai este ceva, despre care unii ar putea spune
că seamănă cu un fel de altar, sau o nișă.
Probabil că asta era un loc pentru ofrande
sau poate pentru vreun ritual.
Cred că unele dintre morminte au fost concepute
pentru ceea ce cultura Nuragică a numit ritul de incubație.
Edificiile megalitice au fost ridicate peste uriașii
care au fost îngropați dedesubt
și apoi, în timpul ritualului de incubație,
tinerii se târau în morminte,
unde petreceau noaptea,
iar scopul era ca acești tineri să stea în incubator,
pentru a absorbi puterea, priceperea,
curajul entităților
care fuseseră îngropate sub morminte:
cei puternici, eroii, uriașii.
Deci, de fapt, ei au dat multă atenție formei.
Cu siguranță acest lucru a fost pregătit din timp.
Iată cu ce putem fi cu toții de acord: cine a construit asta a avut
o inspirație și/sau o motivație foarte puternice.
Da.
A locuit într-adevăr o rasă de ființe colosale
pe insula Sardinia cu secole în urmă?
Și, dacă da, originile lor au fost pământene
sau extraterestre?
Sunt peste 10.000 de pietre, împrăștiate în tot vestul Europei,
cunoscute sub numele de menhiri.
Se crede că datează din timpurile preistorice,
deși scopul lor rămâne un mister.
Sardinia găzduiește sute de astfel de menhiri
iar Giorgio Tsoukalos, teoretician al astronautului antic,
crede că ar putea oferi cheia
pentru înțelegerea istoriei insulei.
În acest scop, el și vânătorul de comori din Oak Island, Marty Lagina,
au aranjat să se întâlnească cu ghidul arheologic Ivana Malu
la Muzeul Menhirilor din Laconi.
Privește la cercul acesta foarte ciudat, cu o suliță.
Ce crezi, Marty? Ce este asta?
Nu sunt sigur că este ceea ce spui
și nici nu sunt sigur ce anume este acest lucru.
Acum, îmi spuneți, vă rog, ce ar trebui să văd?
Este un tip care coboară... pentru a intra într-o altă dimensiune.
Nu mă întrebați unde, sau în care altă lume.
Dar pleacă într-o călătorie, într-o călătorie
din punctul "A" până în punctul "B."
Orice ar simboliza cu adevărat, era ceva foarte important.
Aceasta a necesitat o cantitate enormă de muncă, numai asta.
Adică, este foarte grea.
Este făcută în relief, care este modalitatea grea de a face o sculptură.
- Cred că este... - Ce crezi că asta reprezintă?
Cred că avem reprezentați oameni cu câte două aripi pe fiecare parte.
știi, aproape ca o versiune timpurie
a unui tip de înger.
Susțin că aici vedem
pe cineva din cer, care ne vizitează.
În Biblie, ei erau denumiți „veghetorii”.
Veghetorii?
Așa-numiții îngeri căzuți
la care se face referire în Vechiul Testament al Bibliei?
Conform Cărții lui Daniel,
precum și în cărțile apocrife ale lui Enoh,
Dumnezeu a trimis jos pe Pământ un grup de îngeri, numiți „veghetorii”,
pentru a veghea asupra omenirii.
Dar veghetorii au mers împotriva voinței lui Dumnezeu
și s-au împerecheat cu femeile oamenilor,
dând naștere unei rase de mutanți uriași, cunoscuți ca Nephilim.
Ei erau numiți în vechime
„cei puternici”.
Erau, din punct de vedere fizic, giganți.
și au făcut ravagii și distrugeri pe Pământ.
Și asta a dus la decizia lui Dumnezeu de a aduce potopul.
Chiar dacă Biblia ne învață că Noe și familia lui
au fost singurii oameni care au supraviețuit potopului,
legendele antice ne spun că au mai fost și alții
care au scăpat, în multe alte locuri.
Când vorbim despre termenul „Nephilim”,
acesta este asociat cu entități hibride genetic.
Ceea ce mă duce cu gândul
că, parțial, erau de origine extraterestră.
O parte din acea poveste implică marea inundație.
Așadar, este posibil să fi decis să înființeze noi tabere
în locul celor care au fost distruse.
Deci trebuie să ne întrebăm
dacă, probabil, Sardinia nu cumva a fost un refugiu pentru Nephilimi.
Știi, ceea ce găsesc mai mult decât fascinant,
este această formă de aici,
despre care arheologia clasică sugerează că este un fel
de armă, un tip de pumnal.
Ceea ce ar putea fi perfect adevărat.
Dar, în combinație cu acest simbol aflat chiar aici, și împreună cu asta,
s-ar putea susține că este o reprezentare
a unui tip de tehnologie neînțeleasă,
care ilustrează un tip de ambarcațiune zburătoare.
Ar fi oare posibil
ca figurile găsite pe menhirii din Sardinia
să nu reprezinte îngeri trimiși din cer,
ci vizitatorii extratereștri?
Ființe care au venit în nave spațiale, dintr-o altă lume
și apoi au dat naștere unei rase de uriași?
Pentru a vedea dacă pot exista
unele dovezi fizice convingătoare
are să sprijine teoria că Sardinia
a fost cândva casa unei rase de giganți extratereștri...
- Hello, sir. - Ciao.
- ...Giorgio and Marty
au decis să arunce o privire
asupra celei mai vechi structuri de pe insulă,
construită astfel încât extratereștrii să o poată vedea:
din cer.
Giorgio, aici este.
Piramida în trepte, cunoscută sub numele de Monte d'Accoddi,
a fost construită în jurul anului 4000 î. Hr.,
dar cărui scop a servit, rămâne un mister.
Îți amintește ceva ce ai mai văzut înainte?
Ai mai văzut vreodată așa ceva?
Da, clar, vreau să spun,
acesta arată ca un tip de piramidă în trepte,
aproape ca un ziggurat, cum poți găsi în Mesopotamia,
ceea ce este foarte interesant, pentru că este oare posibil
să avem o piramidă în trepte și aici și în Mesopotamia?
Și, de asemenea, chiar mai aproape,
există ceva similar în Insulele Canare,
pe insula Tenerife.
Arheologii au descoperit
că structura inițială a Muntelui d’Accoddi
a fost complet acoperită cu un amestec stratificat
de pământ și piatră, în jurul anului 2800 î. Hr.
și că platforma de dedesubt
în mod evident a fost expusă la foc.
Acest lucru a determinat câțiva teoreticieni ai astronauților antici să speculeze
că ar fi putut servi unui scop
al vizitatorilor extratereștri.
S-ar putea ca, în trecutul îndepărtat,
aceste locuri, de fapt, să fi fost folosite
ca un fel de doc pentru încărcarea navelor spațiale.
Platforma de sus este adaptată în mod special
pentru a suporta ambarcațiuni mari.
Iar rampa a fost folosită
pentru a putea încărca sau descărca proviziile.
Deci trebuie să ne întrebăm dacă acest ziggurat antic
nu era de fapt un tip de platformă spațială antică.
Este oare posibil ca aici
să avem o piramidă în trepte
construită după un model văzut de strămoșii noștri
și care i-a impresionat foarte mult,
astfel încât s-au simțit datori să o construiască din piatră?
Știi, asta este o perspectivă foarte interesantă.
Oare minunile arhitectonice din Sardinia
au fost construite acum mii de ani
pentru a satisface nevoile unei rase de extratereștri?
Sau ar fi putut fi construite mai recent,
de oameni timpului, care au asistat la activități extraterestre
și apoi le-au interpretat în modul în care le-ar fi putut înțelege?
Pentru Giorgio și pentru alți teoreticieni ai astronauților antici,
este o întrebare la care s-ar putea răspunde
examinând o structură misterioasă
care a fost construită pentru a urmări evenimentele cerești,
cu o precizie uluitoare.
Paulilatino, Sardinia.
Mai, 2018.
Începem.
- Ești bucuros? - Da.
- Foarte, foarte mult! - Da. Urmați-mă, vă rog!
Giorgio Tsoukalos, Marty Lagina,
și ghidul arheologic Ivana Malu
călătoresc la fântâna sacră Santa Cristina,
o structură străveche despre care se crede că a fost construită
cândva, în jurul anului 1800 î. Hr...
Nu în scopul acumulării de apă,
ci pentru a urmări un eveniment ceresc foarte specific,
cu o precizie incredibilă.
La sosirea lor, se întâlnesc
cu arheoastronomul și autorul Mauro Peppino Zedda.
Acum, așteaptă un minut, așteaptă un minut...
- Da. Da, prego! - Astea sunt moderne, nu?
- Aceasta este o reproducere? - Nu, nu, vorbesc serios.
Nu, știu, știu, știu.
Aceasta este o reproducere.
Este ceea ce spun oamenii când ajung aici.
Ei spun, Ivana, asta este un fals.
Ce este aici?
Vă puteți imagina că fântâna are, acum, 3.000 de ani?
Nu, sincer, acestea sunt pietrele originale?
Chiar așa e, crede-mă!
100%.
Asta este construită pentru a ține o eternitate.
Ei bine, este ceva spectaculos.
Fântâna Santa Cristina demonstrează
o atât de incredibilă pricepere în arta zidăriei, încât arheologii se chinuie
să explice cum a putut fi construită de niște așa-numiți oameni primitivi.
Pe baza anilor săi de cercetare,
Giorgio consideră că atât piatra folosită,
cât și legătura dintre fântână și evenimentele cerești
pot oferi indicii importante pentru teoria
că o rasă de giganți extratereștri
locuiau odată, de mult, pe insulă.
Vrei să îl atingi cu mâna ta ca să vezi
- cât de finisat e peretele? - Da.
- Vrem să coborâm acolo.
- Hai să coborâm... - Da, desigur. Trebuie.
Îl poți atinge cu mâinile tale.
- Incredibil. - Aceasta este o nebunie.
Adică, uită-te la asta.
Este rotund.
Este un cerc perfect.
Nu poți băga nici măcar o bucată de hârtie...
Nu au folosit nici un fel de mortar pentru a pune pietrele împreună.
Vreau să spun...
- Este uimitor. - Incredibile è questo.
Nu numai că este construit frumos,
dar fundația este sub stratul de apă, așa-i?
Este un lucru foarte greu de făcut.
V-aș putea spune de Oak Island...
- Corect? - ...este foarte dificil
- când se lucrează sub apă. - Așa e.
Este ceva spectaculos.
Iar această cupolă
este într-adevăr construită
pentru a observa Luna în momentul ei de maximă strălucire.
La maximul său...
Înțeleg.
...se repetă la fiecare 18,6 ani.
Luna plină își reflectă lumina
în apa adâncă de acolo.
Ceea ce descrie Ivana
este un eveniment ceresc cunoscut sub denumirea de „punct mort lunar”
momentul în care Luna atinge
punctul ei cel mai înalt pe cerul nopții
și pare să rămână acolo ore întregi
până când, în cele din urmă, coboară.
Dar, cum a fost capabilă o civilizație antică,
probabil una fără cunoștințe de matematică
sau fără vreun fel de scriere,
să conceapă o astfel de precisă și de ingenioasă metodă
de a urmări un ciclu lunar atât de rar,
unul pe care nu îl poți observa mai mult de o dată sau de două ori
într-o perioadă în care speranța de viață era mică?
Problema este că nu aveau un limbaj scris.
Cum au fost făcute planurile acestea?
Ai putea... Ai putea construi și fără a avea vreun plan.
Chiar dacă nu ești arhitect, el a spus-o!
Îți vei construi casa fără să ai un model?
Nu.
Ei bine, e clar, cineva le-a spus localnicilor
cum să așeze aceste pietre în anumite locuri,
deoarece era o legătură cu tărâmul celest.
Iar apoi, mai târziu, acesta a devenit un lăcaș de cult.
Lăcașul de cult apare doar
după ce se întâmplă ceva extraordinar,
- nu înainte. - Deci crezi
că tehnologia de construcție a fost dată acestor oameni.
- Cunoștințele de inginerie. - Da.
Pentru că în asta țipă matematica.
Da, da.
Cu siguranță, voi concluziona în această problemă:
sau unii, sau alții, aveau cunoștințe extraordinare!
- Acest lucru nu este ușor de construit. - Nu.
Este oare posibil
ca cineva să le fi dat vechilor locuitori din Sardinia
cunoștințe avansate de inginerie
și ca aceste cunoștințe să fie transmise,
din generație în generație, timp de mii de ani?
Și dacă este așa, de unde au luat ei aceste cunoștințe?
Sugestia mea este
că aceste cunoștințe de inginerie
au fost date culturii locale
de la acea vreme, de extratereștri.
Nu spun asta cu ușurință.
Spun asta numai pentru că
toate legendele și sanctuarul
care au fost găsite aici
vorbesc despre cineva care coboară din cer.
De ce i-ar învăța ființele din alte lumi
pe vechii locuitori ai Sardiniei să urmărească cu precizie
un fenomen lunar care apare doar la fiecare 18,6 ani?
Teoreticienii astronauților antici cred
că răspunsurile pot fi găsite
în povestea biblică a Nefilimilor,
rasa ciudată de uriași
care au fost urmașii îngerilor căzuți
care s-au unit cu femeile oamenilor.
Se știe că Nephilimii au studiat astronomia.
Au studiat ciclurile Lunii, ciclurile solare,
astrologia, arhitectura.
și, evident, Sardinia ar fi putut fi unul dintre locurile
unde s-a încheiat această cunoaștere.
Este posibil ca Nephilimii
din Biblie să învețe umanitatea
despre ciclul lunar de 18,61 ani?
Iar răspunsul ar putea fi, de fapt, da.
Biblia spune că au fost distruși
într-un cataclism care a implicat un diluviu.
Dar ar fi putut supraviețui vreunul dintre ei acestui potop?
Ei bine, Biblia ne spune că da, au fost și supraviețuitori.
Este o idee interesantă
că supraviețuitorii inundației s-au mutat din Orientul Mijlociu
în Sardinia.
Și că Sardinia a devenit un refugiu special pentru Nephilimi,
pentru acești giganți,
care au implementat un cult al Lunii.
Este oare Fântâna Santa Cristina
dovada că oamenii antici Nuragici
au intrat în contact cu ființele gigantice
descrise în Biblie drept Nephilimi?
Teoreticienii astronauților antici spun că da,
și sugerează că există și alte structuri în Sardinia,
iar acest lucru indică originile exacte atât ale Nephilimilor,
cât și ale strămoșilor lor extratereștri.
Dintre numeroasele sculpturi
și structuri misterioase din piatră găsite în Sardinia,
probabil că cele mai derutante
sunt miile de turnuri megalitice
care împânzesc peisajul insulei.
Structurile, cunoscute sub numele de nuraghe,
sunt cu adevărat minuni arhitecturale,
la fiecare construcție fiind folosite pietre colosale
și îmbinate fără utilizarea mortarului.
Interpretarea convențională
cu privire la scopul acestor turnuri,
este că acestea au fost construite ca fortificații.
Cum să construiești 30.000 de turnuri,
utilizând toate echipamentele
și forța de muncă care este prezentă,
și totuși să continui să faci agricultură,
să continui să te aperi,
în timp ce ridici aceste turnuri?
Pentru a investiga turnurile nuraghe la prima mână,
Giorgio Tsoukalos și Marty Lagina
au călătorit împreună cu ghidul arheologic Ivana Malu
la turnul nuraghe din Santu Antine,
unul dintre cele mai mari de pe insulă.
Să intrăm.
- Da. - Hai să facem asta!
Este posibil ca aceste structuri colosale de piatră
să fie, într-un fel,
legate de numeroasele povești mitologice ale uriașilor,
despre care mulți cred că au trăit aici cu mii de ani în urmă?
Îți voi arăta drumul.
Ivana, asta e... aceasta este...
Uită-te la asta!
- Este impresionant. - Uită-te la asta.
Acesta este singurul turn nuraghe, din cele 8.000 pe care le-am găsit în Sardinia,
care are trei nișe...
...legate printr-un tunel.
Adică, este absolut nebunesc!
Uită-te la dimensiunea acestor blocuri.
Vreau să spun că au cel puțin o tonă!
- Sunt sigur. - Da.
Efortul de a realiza acest lucru este extraordinar,
absolut extraordinar.
Și cred că a fost realizat de
de o societate foarte avansată, într-un anume sens,
adică de acolo vin cunoștințele, nu?
Corect, pentru că este clar...
Aceasta nu este o simplă structură.
Iar asta este interesant pentru că
mai există și alte locuri în lume cu lucrări de zidărie similare,
așa că trebuie să te întrebi ce se întâmplă.
Deci, Giorgio, suntem aici de ceva vreme, nu?
Care este cea mai bună idee pe care ți-ai formulat-o, legat de ce anume este asta?
Ei bine, unii au sugerat
că unele dintre aceste locuri sunt în relație
cu anumite constelații, cum ar fi Pleiadele.
Conform lucrărilor autorului
și arheologului italian Augusto Mulas,
constelația cunoscută sub numele de Pleiade,
timp de mii de ani, a jucat un rol important în ritualurile religioase,
în special în Babilonul antic.
El a mai observat că, atunci când este văzut de sus,
acest turn nuraghe de la Santu Antine este unul dintre cele șapte turnuri care,
atunci când sunt privite în ansamblu,
se potrivesc exact cu configurația stelelor
din constelația Pleiade.
Dar de ce?
Ar putea fi conectați, într-un fel
la poveștile antice babiloniene despre Anunnaki,
uriașii înaripați care,
așa cum sunt reprezentați în numeroase sculpturi antice,
sugerează o legătură stranie cu așa-numiții „veghetori”
la care face referire Biblia?
Potrivit teoreticienilor astronauților antici,
răspunsul este un „da” profund, dar sunt citate
si alte numeroase conexiuni care se pot face intre civilizatiile antice
și constelația Pleiadelor.
Pleiadele sunt, pentru numeroase culturi antice,
un grup foarte special de stele,
inclusiv pentru Mayaand Cherokee și alții,
care credeau că acesta este locul de unde
sunt originari creatorii noștri... Că, de fapt, ființele acelea
vin și pleacă de la Pleiade, de milenii.
Dar trebuie să vă întrebați, despre această legătură cu Sardinia,
dacă nu cumva locuitorii din Sardinia
erau de fapt în contact
cu ființe venite din Pleiade.
Cred că este cu adevărat fascinant
faptul că aceste turnuri nuraghe sunt de fapt reprezentări
ale unei anumite secțiuni din cerul nopții,
și că poate că asta a fost cartela de apelare
a extratereștrilor,
pentru a ne arăta de unde provin.
- Un fel de hartă. - Exact.
Iată-le, supraviețuind după 3.000 de ani!
Oare câte dintre clădirile pe care le ridicăm astăzi
- vor dura atât de mult? - Aceasta este o întrebare grozavă.
Mă îndoiesc de asta.
Toate aceste structuri
au fost construite într-un stil megalitic
pentru o generație viitoare, care ar înțelege
discrepanța în logică.
Dacă Sardinia a fost cu adevărat casa unei rase de uriași,
cine erau aceștia?
Ar fi putut fi Nephilimii,
copiii hibrizi ai așa-numiților „veghetori”?
Dar dacă da, ce s-a întâmplat cu ei?
Au dispărut în marele potop?
Sau unii dintre ei au supraviețuit,
trăindu-și ultimele zile
pe o insulă îndepărtată din Mediterana?
De secole,
vizitatorii insulei mediteraneene Sardinia
au fost întâmpinați de tot soiul de ciudățenii,
cum ar fi aceea că o rasă de uriași a trăit odată acolo, cu mii de ani în urmă.
În afară de prezența
a sute de structuri bizare, monolitice, din piatră,
au fost găsite prea puține dovezi fizice
după 1953, pentru a-i convinge
pe arheologii conservatori,
sau chiar pe unii teoreticieni ai astronauților antici,
că miturile despre giganți au avut vreodată o bază în realitate.
Adică până în 1979,
când se presupune că au fost descoperite mai multe oase gigantice
în timpul uneia dintre numeroasele săpături arheologice de pe insulă.
Am intervievat două persoane
care au lucrat la săpăturile efectuate la ruinele Nuragice
din orașul Sardara,
de sub biserica Sant'Anastasia.
Cei doi au dezgropat,
în diferite perioade de timp,
mai multe schelete de uriași, având între nouă și doisprezece metri înălțime.
După aceea, oasele uriașilor
au fost duse în biserică, dar au dispărut peste noapte.
Au fost făcute sute de săpături
în care se presupune că au fost dezgropate oase de uriași,
care după aceea au fost depozitate în locuri secrete.
Înainte de a părăsi insula Sardinia,
Marty și cu mine trebuia să avem acces
la unuele dintre acele oase uriașe.
Totul era pus la punct,
dar pe urmă un tip
ne-a arătat niște notificări
din care am aflat că nu o să ne mai arate niciun fel de os gigant.
De ce?
Se poate argumenta că un anumit tip de cenzură
funcționează în Sardinia.
Cenzură?
Este oare posibil ca dovezile fizice
care ar demonstra faptul că giganții
au locuit odată pe insula Sardinia
să fi fost ascunse în mod deliberat?
Dar, dacă da, de cine? Și de ce?
În ceea ce îi privește, Giorgio și Marty
cred că aceasta este doar una dintre numeroasele întrebări
pe care și le-au pus ăn călătoria lor,
rămase fără răspuns.
Hei, vreau să te întreb,
crezi că astronauții antici au vizitat Sardinia?
Cred că nu există nicio îndoială că extratereștrii
au vizitat Sardinia în cele mai vechi timpuri,
deoarece există și aici
structuri megalitice de origine inexplicabilă
similare celor descoperite în alte locuri de pe planetă.
E drept, pentru că este o bucată asemănătoare
cu ceea ce ai mai văzut și în altă parte. Corect.
- Da, se adaugă imaginii mai mari. - Da, așa e.
Toți strămoșii noștri au fost vizitați de aceiași profesori.
Știi ce? Am un respect imens față de asta,
pentru că eu cred că este modul
corect de a afla despre anumite lucruri.
Începi cu o presupunere,
apoi o supui testului realității,
în lumea reală,
și după aceea o adaugi la dovezi. Eu vreau sa fiu
convins de date.
Dacă am reușit ceva cu tine,
atunci sper să continui să te uiți și la alte locuri și să spui ceva de genul:
„Știi, tipul ăla, Giorgio, are un punct de vedere”.
Vrei să mă convingi.
- Da, exact! - Da. Și acesta este un punct cheie.
Vreau să mă privești în ochi și să zici:
„Știi ce, sunt convins că astronauții antici
"au vizitat această planetă și că au semănat semințele
care i-au inspirat pe oameni să construiască aceste structuri".
Nu pot să-ți demonstrez că ai greșit, bine?
Nu pot.
Și nu știu pe nimeni care să poată face asta.
Deci, cartea este încă deschisă.
Da, și sper să citești capitolul următor.
Îl scrii, îl voi citi, bine?
Îl voi citi.
Felul în care susții
teoria astronautului antic
nu se bazează numai pe o unică dovadă.
Este un conglomerat de diferite piese de puzzle,
iar în Sardinia... sunt structuri realmente incredibile,
sunt povești despre uriași,
și mai sunt și aceste statui care arată ca niște uriași.
Și trebuie să te întrebi dacă este posibil
ca Sardinia, la un moment dat,
să fi fost vizitată de extratereștri?
Sunt obsedat de subiect? Nu!
Dar l-aș lăsa din mână?
Nu, pentru că eu cred că asta ar fi
o greșeală la fel de mare.
Nu știm tot ce s-a întâmplat pe această planetă.
Și încă un lucru pe care nu îl știm:
suntem singuri în acest univers?
Mi se pare puțin probabil.
Poate că undeva,
îngropate adânc sub ruinele străvechi din Sardinia,
se află resturile unei rase de ființe antice,
parțial umană, parțial extraterestră.
Și dacă vor fi descoperite vreodată dovezi fizice,
ne vor spune acestea despre trecutul incredibil al omenirii,
sau ne vor dezvălui viitorul?
Un viitor în care ne vom întoarce chiar la stelele
de pe care am fi putut veni acum mii de ani?
Traducere și adaptare: Bică2020