Traducere și adaptare: Bică2020
Povestitorul: Obiecte misterioase care sosesc din spațiu...
Nu numai că era ceva de proveniență interstelară,
dar era și exotic.
Este o ghicitoare înfășurată într-o enigmă.
Meteoritul cântărește 15 tone,
dar nu există niciun crater de impact.
De unde a venit?
Povestitorul: Pietre sacre,
trimise de zei.
Trebuia ca această piatră neagră
să interacționeze cu oamenii de pe Pământ?
Poate că prin studierea acestor meteoriți
vom învăța nu doar câte ceva
despre originile noastre cosmice,
dar și mai multe despre aceste ființe extraterestre.
Povestitorul: Meteoriții sunt doar roci care cad din cer,
sau ar putea fi exemple de tehnologie extraterestră?
Și dacă da, de ce au fost trimiși aici?
Acesta este genul de meteorit care conține tot ce este nevoie
pentru a porni viața.
¶ ¶
Povestitorul: Winslow, Arizona,
este situat în deșertul aflat în nordul statului Arizona, SUA.
Aici, la o altitudine de 5.700 de metri deasupra nivelului mării,
se află cel mai mare crater din America de Nord.
Format de un meteorit enorm care a căzut pe Pământ
cu aproximativ 50.000 de ani în urmă,
craterul Barringer măsoară aproximativ 1180 de metri în diametru
și are o adâncime de aproximativ 170 de metri.
În fiecare an, literalmente, mii de asteroizi
își fac drum spre planeta noastră,
călătorind prin regiunile vaste ale spațiului.
Majoritatea ard în timp ce intră în atmosfera noastră,
și sunt cunoscuți sub numele de meteori.
În timp ce majoritatea sunt minusculi,
sau cad, în mare parte neobservați, în oceane,
există unii care reușesc să își încheie călătoria
pe uscat.
Și atunci când se întâmplă,
sunt capabili să provoace un impact
mai devastator din punct de vedere ecologic, decât orice bombă concepută de om.
Toată lumea este conștientă de efectele generale
ale impactului unui meteorit.
Face o gaură în pământ,
ar putea arunca niște praf în aer,
și dacă este suficient de mare,
ar putea provoca unele schimbări climatice.
Dar ce altceva ar mai putea face?
Dacă avea în compoziție anumite substanțe chimice,
sau anumiți agenți biologici,
ar putea, de fapt, schimba mediul.
Ar putea fi folosiți, într-un fel, pentru a teraforma un anumit mediu.
Povestitorul: Teraformare?
Procesul de a modifica artificial
o planetă, altfel nelocuibilă,
într-una capabilă să susțină viața umană?
Ar putea fi posibilă o astfel de noțiune impertinentă?
7 aprilie, 2016.
NASA anunță finanțarea unei inițiative noi și îndrăznețe,
una care va fi definitorie pentru viitorul transportului interstelar.
Numit „RAMA”, programul se va concentra
pe transformarea asteroizilor (în vehicule cosmice),
în vederea explorării spațiale.
NASA lucrează în prezent la acest proiect numit RAMA:
"reconstrucția asteroizilor pentru a deveni automate mecanice."
Ideea este să iei un asteroid și să-l transformi într-o sondă spațială
pe care apoi să o trimiți către un alt sistem stelar.
Povestitorul: Dacă programul RAMA are succes,
sunt convins că NASA are certitudinea că asteroizii nu vor deveni doar
instrumente utile în explorarea spațiului,
ci și în terraformarea altor planete.
Dar de ce ar alege o societate avansată
să exploreze și să colonizeze cosmosul
folosind asteroizi?
O rachetă, pentru a fi lansată de pe Pământ, costă foarte mult,
iar ceea ce vrei să faci, cu adevărat,
este să iei ceva foarte mic și ușor,
cum ar fi niște roboți, fără o sarcină utilă grea...
să-i scoți în spațiu, apoi să folosești
materiile prime de acolo pentru ca, de la zero, să construiești o navă cosmică.
Și odată ajunși acolo,
au la îndemână toate materiile prime de care este nevoie
pentru a construi, de fapt, o altă navă
capabilă de călătorii spațiale.
Povestitorul: În timp ce ideea de a folosi asteroizii
ca modalitate de călătorie în spațiu pare de neatins,
totul devine și mai interesant atunci când luăm în considerare
din ce sunt constituiți mulți asteroizi: mineralele.
Există o imensă cantitate de resurse.
De fapt, meteoriții și eșantioanele de meteoriți pe care le avem,
ne arată că centura de asteroizi conține substanțe organice,
metale, materiale refractare...
tot ce ne-am putea dori
ca să construim un program spațial.
Meteoriții sunt făcuți din
materiale foarte rezistente, precum fierul, nichelul și cobaltul.
Lucruri de genul acesta.
Ei sunt obiecte extraterestre,
și chiar nu înțelegem totul despre ele.
Povestitorul: Teoreticienii astronauților antici sunt convinși
că ideea de a folosi asteroizii
ca nave spațiale nu este doar posibilă,
dar că s-a și întâmplat deja
și că a afectat istoria planetei noastre
timp de mii de ani.
West Linn, Oregon, 1902.
Mergând acasă după o zi de muncă,
un cercetaș, Ellis Hughes observă un bolovan enorm
și neobișnuit, ascuns în pădure.
Curios, își scoate ciocanul și lovește stânca.
El sare, uimit,
când bolovanul sună tare, ca un clopot.
În următoarele câteva zile, Hughes sapă neobosit
pentru a descoperi o comoară istorică:
cel mai mare meteorit găsit vreodată în America de Nord,
meteoritul Willamette.
Meteoritul Willamette este enorm.
Forma reală a meteoritului s-a modificat, în timp.
Acum arată ca o piesă de artă modernă.
Este fascinant și enorm; are dimensiunea unei mașini.
Dacă ne uităm la compoziția meteoritului Willamette,
descoperim că are în componență iridiu, germaniu, galiu și nichel.
Cântărește aproximativ 15 tone. Este un obiect foarte mare.
Nichelul ajută de fapt să nu se corodeze.
Și, desigur, prezintă dovezi care atestă
că a trecut prin atmosferă.
Știi, are suprafața ciupită.
Și interesant este că a aterizat intact
și nu s-a rupt într-un miliard de bucăți.
Așa că este un meteorit remarcabil.
Meteoritul Willamette nu este doar un exemplu ciudat
de meteorit care ajunge intact la sol,
dar a avut și un efect profund asupra localnicilor.
Pentru ei, a devenit un fel de altar, un mesaj din partea zeilor.
Povestitorul: Cu mult înainte ca Ellis Hughes
să descopere meteoritul, în 1902,
un trib de nativi americani numit Clackamas,
care a locuit de secole în vestul Oregonului,
era conștient de acest obiect extraterestru.
De asemenea, localnicii credeau că are puteri speciale.
Tribul Clackamas,
avea o istorie lungă, lungă,
de interacțiune cu această rocă.
Au privit această stâncă
ca pe un cadou, un canal care a unit
raiul și Pământul, cu apa.
În interiorul pietrei,
există găuri de eroziune și altele asemenea,
care formează bazine de apă.
Această apă era folosită în scopuri de vindecare, pentru binecuvântare.
Cu alte cuvinte, era ceva în apa
din acest meteorit, care avea putere energetică.
Își cufundau vârfurile săgețlor
și ale sulițelor în această apă,
gândindu-se că acest ritual le va ascuți lamele
și îi va ajuta la vânătoare.
Clackamașii au numit meteoritul „Tomanowos”
și credeau că era de fapt un mesager al zeului lor din cer.
Acest lucru este extrem de important pentru că ne spune că,
de fapt, acea piatră nu este doar o piatră oarecare,
ci este o punte de legătură cu o ființă extraterestră reală.
Vorbim despre un meteorit de 15 tone care, deși s-a izbit de pământ,
nu a lăsat urme de impact.
Cred că trebuie să ne întoarcem
la conexiunea Clackamas inițială,
care spune că, poate,
există o intervenție extraterestră
implicată în poziționarea acestui meteorit.
Ei credeau cu tărie
că a fost adus aici, intenționat, de cineva.
Ei au crezut că vine de la zei,
că nu a căzut întâmplător din cer.
Povestitorul: Dar ce i-a făcut pe nativii Clackamas să creadă
că meteoritul Willamette a venit din cer,
având în vedere că se presupune
că a căzut pe Pământ acum mii de ani?
Este posibil să fi avut cândva puteri,
nu spirituale, ci de natură tehnologică?
Teoreticienii astronauților antici spun că da
și sugerează că acele găuri ciudate
găsite în acest obiect metalic uriaș
ar fi putut conține, cândva, aparatură tehnologică
care a ars în atmosferă când a căzut pe Pământ,
același fel de aparatură pe care NASA intenționează să o instaleze
pe asteroizii care vor fi folosiți pentru călătorii în spațiu.
Deci, acum trebuie să privim la inițiativa RAMA a NASA
și la modul în care intenționează să capteze asteroizi,
să-i transforme
în nave spațiale cu propulsie,
să plaseze pe ei ADN și tehnologie
și să-i trimită către alte planete.
Și mai e necesar atunci să vă întrebați
dacă nu cumva doar repetăm acest ciclu, pe care,
acum multă vreme, extratereștrii l-au inițiat, trimițând aici meteoriți,
apoi Clackamașii au descoperit rămășițele
unei nave spațiale extrem de tehnice,
lansată ca sondă spațială către alte planete?
Meteoriții ridică o mulțime de întrebări fără răspuns,
despre originile și compoziția lor
și despre faptul că ajung tocmai aici, pe Pământ.
Există un anumit tip de proiect inteligent?
Sunt folosiți acești meteoriți,
sunt infuzați cu informații și apoi trimiși pe Pământ?
Povestitorul: Este oare posibil ca unii dintre asteroizii
care ajung pe planeta noastră să fie precum un „cal troian”,
folosiți pentru a ascunde încărcăturile extraterestre,
care au consecințe profunde pentru omenire?
Și, dacă da, ar fi putut să fie folosiți
pentru a duce viața extraterestă pe Pământ?
Povestitorul: Mai 2018.
Un grup de 33 de cercetători și oameni de știință,
publică un articol de ultimă oră în revista științifică
Progrese în biofizică și biologie moleculară.
Ei susțin că octopodele sunt, de fapt, ființe extraterestre.
Caracatița nu are o punte evolutivă către ceva.
Aceasta sfidează toate teoriile despre cum s-a dezvoltat genomul
pentru a duce la apariția, de creaturi simple, până la creaturi mai complexe.
Brusc, obții un prădător incredibil de talentat.
Creier mare, ochi excelenți...
strategii.
Îi place să colecteze lucruri strălucitoare.
Va fi fascinată de propria sa reflecție,
aproape ca și cum ar fi conștientă de ea.
Și învață foarte repede.
Ca o concluzie a acelui articol,
tot ce am putut gândi a fost: ei bine,
atunci cum de nu pot acești oameni de știință
să aplice această teorie și la originile noastre?
Pentru că asta este ceea ce sugerează adepții teoriei astronauților antici:
că la un moment dat,
zestrea noastră genetică a fost modificată
din cauza unui eveniment extraterestru.
Așa că, vă spun că nu va mai trece mult timp
până la publicarea unui articol similar,
dar în care accentul principal va fi pus pe originea ființelor umane.
Povestitorul: Dar dacă octopodele nu sunt un produs
al evoluției Pământului, cum au ajuns aici?
Și ar putea răspunsul să dezvăluie adevărul
despre originile extraterestre ale omenirii?
Puteau extratereștrii să trimită asteroizi pe planeta noastră
pentru a accelera... sau chiar pentru a iniția...
evoluția biologică a Pământului?
În 2011, fostul astrobiolog NASA Richard Hoover
a publicat un articol în Journal of Cosmology
în care dezvăluie că nouă meteoriți separați
conțin microfosile de bacterii.
Deci, trebuie să te întrebi: de unde a început viața?
Și o idee pe care ți-ai putea-o imagina
este că baza chimică reală a vieții
a început pentru prima dată în altă parte, nu pe Pământ.
Și atunci trebuie să te întrebi: bine, dar cum au ajuns
acele substanțe chimice aici?
Iar candidatul evident pentru asta este un meteorit.
Un asteroid de un fel s-a rupt, s-a desprins poate,
de pe o planetă care a avut viață, a călătorit prin spațiu
și a intrat în atmosfera Pământului ca meteorit.
Și apoi, după impact, substanțele chimice au supraviețuit
și au interacționat cu chimia Pământului.
Și poate acesta a fost punctul de plecare a vieții,
așa cum o cunoaștem.
Când oamenii vorbesc despre meteoriți
care ar putea aduce viața pe Pământ, sau care ar putea schimba viața aici,
pe Pământ, acesta este genul de meteorit potrivit pentru a face asta.
Primul a căzut la Murchison, Australia, în 1969.
Iar în interior s-a descoperit o mulțime de compuși organici.
Sunt prezente toate blocurile necesare pentru construcția de ADN, ARN.
Conține tot ce este necesar pentru a începe viața.
Acest concept, al meteoriților
care ar putea conține ADN, este o teorie foarte sonoră.
Deci trebuie să îți pui întrebarea:
ar putea folosi, de fapt, extratereștrii meteoriții ca proiectile
pentru a însemina viață pe alte planete?
Acum întrebarea este:
dacă o cultură extraterestră a trimis sonde conținând ADN
și cărămizi ale vieții prin întregul univers,
sunt ei înaintașii noștri?
Povestitorul: Este posibil ca extratereștrii, în trecutul îndepărtat,
să fi folosit meteoriți
ca mijloc de expediere a cărămizilor vieții
pe Pământ?
Deși teoreticienii astronauților antici sunt de acord
că o noțiune atât de profundă pare forțată,
ei arată faptul că unii dintre oamenii de știință din prezent
intenționează să pună în aplicare aceeași idee,
în ceea ce privește alte planete.
În 2016, fizicianul german Dr. Claudius Gros
a propus „Proiectul Genezei”
care ar folosi sondele pentru a insemina viața
pe stele îndepărtate din galaxia noastră.
Povestitorul: Dr. Gros și alți oameni de știință au sugerat că
după saltul către apariția vieții,
oamenii ar continua cu aceste sonde,
transportate de asteroizi mai mari,
ca să modifice în continuare viața în urmărirea propriilor scopuri.
Și potrivit teoreticienilor astronauților antici,
asta este exact ceea ce s-a întâmplat pe Pământ cu mii de ani în urmă.
Găsim în tradiția aztecă
o poveste foarte interesantă despre cum Mama Dumnezeu
și Tatăl Dumnezeu s-au împreunat și au dat naștere la ceea ce se numește
o piatră de flint, un fel de cuțit,
care i-a îngrozit până la un punct,
ceea ce i-a făcut să o arunce în pământul
din care au ieșit mulți zei.
Iar acești mulți zei au avut ca scop să creeze un bărbat și o femeie.
Găsim povești similare peste tot,
în întreaga lume...
în tradiția biblică, în cea babiloniană,
și în tradițiile sumeriene timpurii.
Este aceasta cu adevărat o analogie
a unui meteorit imens, din cer,
pe care extratereștrii - zeii din spațiul exterior -
l-au trimis aici, pe Pământ, și au creat oamenii,
oamenii care suntem noi astăzi?
Povestitorul: Sunt oare meteoriții ceva mai mult decât resturi spațiale pur și simplu,
care ajung la întâmplare pe Pământ?
Teoreticienii astronauților antici insistă
că răspunsul este un „da” profund și cred
nu numai că asteroizii ar fi putut fi metoda folosită
pentru a aduce viață pe planeta noastră,
ci că ar fi putut fi, de asemenea, instrumente
care să ofere un mijloc direct de comunicare extraterestră,
o comunicare care continuă și astăzi.
Povestitorul: Mecca, Arabia Saudită.
În fiecare an, milioane de musulmani din întreaga lume, călătoresc pentru a paticipa
la un pelerinaj sfânt, cunoscut sub numele de Hajj (hagialâc).
Este menit să demonstreze atât solidaritatea,
cât și supunerea la voința lui Allah.
Punctul culminant al pelerinajului este Tawaf, ritualul prin care fiecare musulman
trebuie să meargă, în sens invers acelor de ceasornic, de șapte ori,
în jurul unei mari structuri pătrate, numită Kaaba,
cunoscută de musulmani drept „Casa lui Dumnezeu”.
Și aici, păstrată în peretele colțului estic
al acestei structuri de granit în formă de cub, veche de 4.000 de ani,
este o relicvă sacră,
cunoscută sub numele simplu de „Roca Neagră”,
așezată într-o ramă de argint pur.
Se crede că datează din vremea lui Adam și a Evei.
De asemenea, mulți cred
că a venit pe Pământ din spațiul cosmic.
Academicienii cred că nu e nicio îndoială că este vorba despre un meteorit.
Conform legendei islamice,
acesta este un meteorit care a fost adus de fapt pe Pământ
în timpul zidirii Kaaba.
Musulmanii înconjoară Kaaba,
de șapte ori la rând,
pentru ca, în cele din urmă, să se conecteze la Allah,
pentru a crea un moment de unitate divină.
Și, în procesiune, aceștia intră într-un fel de
stare de transă, care îi duce
în acest domeniu transcendental.
În tradiția islamică
se crede că acest lăcaș, Kaaba, a fost construit chiar de către Abraham.
Și a fost construit tocmai pe acest loc, printr-o îndrumare spirituală superioară.
Un înger al lui Dumnezeu este, prin definiție, un extraterestru.
Deci, chiar și în cadrul culturii islamice,
trebuie să recunoaștem că sursa pietrei Kaaba
este extraterestră,
și ca atare, are o semnificație
cu mult peste cea a originilor sale culturale sau istorice.
Când musulmanii se roagă, nu se roagă doar
în direcția orașului sfânt Mecca.
Se roagă, în special, în conexiune cu Kaaba.
În prezent, există peste 1,5 miliarde de musulmani în lume.
Asta este astăzi, dar din anul 600 d.Hr.,
când Muhammad a fondat Islamul, au apărut miliarde în plus.
Aici asistăm la o poveste extraordinară
despre o ființă din altă lume, sau extraterestră, Gabriel,
care aduce această piatră pe Pământ și care are o imensă...
de fapt, o influență incalculabilă asupra umanității.
Povestitorul: În hadith, o colecție de tradiții
care completează Coranul,
există un pasaj în care se descrie cum Piatra Neagră
vorbește direct cu Profetul Muhammad.
De-a lungul istoriei, au fost nenumărate
persoane care au fost influențate
de Piatra Neagră de la Kaaba.
Și în concluzie, a existat oare o anumită intenție a extratereștrilor
ca această piatră neagră să interacționeze
cu oamenii de pe Pământ?
S-ar părea că așa este.
În ziua judecății,
toți cei care vor atinge Piatra Neagră cu o inimă sinceră,
vor primi cuvântare și vedere extinsă.
Poate că speranța și promisiunea pentru noi toți este că,
prin comunicarea cu extratereștrii
prin intermediul acestor meteoriți și a unor roci din alte lumi,
vom primi înțelepciunea cosmică.
Povestitorul: Oare, în afară de Piatra Neagră a Islamului
și de Meteoritul Willamette al indienilor Clackamas,
mai există oare și alți meteoriți antici
despre care se crede că au puteri mistice?
Potrivit teoreticienilor astronauților antici,
sunt sute de acest fel,
și împreună formează o rețea de așa-numite pietre sacre,
care sunt adesea folosite de oameni
pentru a facilita o comunicare directă
cu alte ființe, din alte lumi.
Camp Verde, Arizona. 1915.
Un meteorit mare este descoperit,
învelit într-o pătură,
îngropat în interiorul unei ruine antice.
Când un tip pe nume George Dawson
a găsit ceva care arăta ca un posibil mormânt,
a fost sigur că ceva a fost îngropat acolo.
S-a dovedit a fi un fragment dintr-un meteorit,
135 de kilograme de nichel și fier,
învelit într-o pătură, ca și cum ar fi fost o înmormântare umană,
de parcă oamenii care făceau ceremonia
ar fi fost într-un fel de relație cu acest obiect.
Povestitorul: În Grecia Antică,
Templul lui Apollo a fost construit pentru a cinsti
locul unde un meteorit a căzut pe Pământ -
un meteorit despre care se credea că ar conține puterea zeilor.
Zeus, marele zeu al olimpienilor,
a luat o piatră și a aruncat-o acolo,
pentru a marca locul de origine pentru toți oamenii
și pentru a indica unde este centrul tuturor lucrurilor.
Acesta a fost un loc deosebit de sacru.
Piatra în sine, „omphalos”, a venit din ceruri pe Pământ.
A fost o cale de comunicare de la Zeus către oameni.
Pentru ei, acel meteorit, acea piatră,
avea o putere care radia, de la Delphi
spre toate punctele Pământului.
Și această piatră, „omphalos”, trebuie să fi fost și ea, o cale
de comunicare cu zeii.
Deci trebuie să te întrebi:
a fost trimisă această piatră chiar de Zeus, unul dintre zei?
A fost cu adevărat, o piatră specială,
care ar fi putut ajuta oamenii să comunice
cu extratereștrii?
Povestitorul: Sunt oare relatările antice
despre meteoriții care comunică cu oamenii
pur și simplu povești mitologice?
Teoreticienii astronauților antici insistă
că răspunsul este un profund „nu”
și cred că dovada faptului că mulți au fost trimiși aici în mod deliberat
poate fi găsită reexaminând credința musulmanilor
în ceea ce privește originea meteoritului sacru
pe care îl numesc „Piatra Neagră”.
Tradiția „Pietrei Negre”
spune că aceasta trebuia să fie un altar folosit de Adam, primul om,
și că, mai târziu, îngerul Gabriel i-a dat-o lui Avraam
și că Avraam și Ismael au așezat „Piatra Neagră”
în Kaaba, la Mecca, unde este și azi.
Deci trebuie să te întrebi:
extratereștrii au dat intenționat această piatră
pentru a accelera
dezvoltarea civilizației umane pe planeta Pământ?
Povestitorul: Este legătura dintre Piatra Neagră
din Kaaba și povestea biblică a lui Adam și a Evei,
o dovadă suplimentară că meteoriții
ar fi fost folosiți de extratereștri
pentru a sădi viață aici, pe planeta Pământ?
Și dacă meteoriții pot conține energie
capabilă să influențeze mintea umană,
este posibil ca aceștia să aibă
și alte capacități metafizice?
Capabilități pe care abia începem să le înțelegem?
În ceea ce îi privește, teoreticienii astronauților antici, susțin că
răspunsurile la aceste întrebări trebuie căutate
la locul de origine al acestor meteoriți.
O regiune din sistemul nostru solar care se află
fie foarte aproape de planeta noastră, fie într-un sistem solar
foarte îndepărtat de al nostru.
Povestitorul: Potrivit oamenilor de știință
și astronomilor, majoritatea asteroizilor
care intră în atmosfera Pământului au venit
dintr-o regiune a spațiului
situată între planetele Marte și Jupiter,
cunoscută sub numele de centura de asteroizi.
Descoperită pentru prima dată de astronomi în 1801,
centura de asteroizi conține aproximativ două milioane de corpuri cerești.
Deși majoritatea sunt fragmente minuscule, de formă neregulată,
alcătuiți din rocă infuzată cu minerale,
unii sunt mult mai mari,
oferindu-le statutul de „planete pitice”, după cum li se spune.
În timp ce originile centurii de asteroizi rămân necunoscute,
sunt mulți savanți care cred că aceasta s-a format
după distrugerea unei mici planete
și că asteroizii sunt pur și simplu rămășițele
acelei planete, care au rămas pe orbită
în jurul Soarelui.
Există o istorie curioasă în spatele încercărilor de a înțelege
distribuția planetelor în sistemul nostru solar,
deoarece se pare că planetele sunt distanțate
într-un mod destul de regulat și atunci există acest decalaj mare
între Marte și Jupiter și...
Aproape ca și cum ar trebui să existe o planetă acolo și nu este.
Apoi, desigur, s-a descoperit
că există această centură de asteroizi, cu o mulțime de fragmente,
și de aici au apărut unele speculații timpurii,
că poate a existat o planetă acolo
și că a fost distrusă de un fel de coliziune,
iar ceea ce vedem
sunt, toate, fragmente ale acelei planete.
Povestitorul: Dacă centura de asteroizi
conține rămășițele unei planete,
ce anume a dus la distrugerea ei?
S-a datorat unui eveniment catastrofal natural,
sau există, poate,
o explicație și mai incredibilă?
Potrivit teoreticienilor astronauților antici,
răspunsurile pot fi găsite
în unele dintre cele mai vechi povești consemnate în lumea antică.
Conform poveștilor sumeriene și babiloniene,
a avut loc o bătălie cosmică fenomenală,
în care zeii s-au luptat între ei, de la un cap la altul al universului.
O planetă luptă cu o altă planetă.
Și că, de fapt, o planetă a fost complet distrusă
în timpul acestei bătălii cosmice.
Și, în urma acestui fapt, și-au distrus lumea de origine
și au trebuit să refacă civilizația pe o nouă planetă:
planeta noastră, Pământul.
Povestitorul: Este posibil ca o luptă spațială extraterestră
să fie responsabilă de crearea centurii de asteroizi
în urmă cu mii de ani?
Și dacă da, ar putea sugera asta
că unii dintre meteoriții care au ajuns pe Pământ
nu provin neapărat din centura de asteroizi,
ci și din galaxii aflate departe, departe, foarte departe
și că încă mai conțin dovezi ale existenței civilizațiilor extraterestre?
Teoreticienii astronauților antici spun că da
și sugerează, de asemenea, că un astfel de eveniment meteoritic
ar putea să nu fie un accident cosmic,
ci să facă parte dintr-o agendă extraterestră incredibilă.
Johannesburg, Africa de Sud. Februarie, 2018.
Geologii de la Universitatea din Johannesburg anunță
că au descoperit un meteorit
care nu seamănă cu niciunul dintre cei cunoscuți de om.
Potrivit acestora, meteoritul,
denumit "piatra Hypatia",
nu provine nici din centura de asteroizi,
nici din interiorul sistemului nostru solar.
A venit din altă parte a galaxiei.
Piatra Hypatia are o serie de caracteristici interesante,
deoarece dacă cerceteazi asteroizii din sistemul nostru solar
vezi că au o compoziție foarte bine definită.
Compoziția acestuia este radical diferită.
Nu este condritic,
iar acesta este un element cheie al majorității meteoriților sau asteroizilor.
Compoziția standard
pentru meteoriții pe care îi găsim, se cheamă condritică.
Și asta se potrivește aproape exact cu compoziția Soarelui.
Astfel, aceștia fac parte din
nebuloasa primară a sistemului solar.
Au patru miliarde și jumătate de ani.
Este praful original al sistemului solar.
De ce nu s-ar potrivi Hypatia
cu alt model, din alt sistem de stele?
Nu sugerează doar că are de origine interstelară,
dar ar fi fost exotic, indiferent de unde ar fi venit.
Deci, Hypatia este doar o ghicitoare, înfășurată într-o enigmă.
Povestitorul: Înainte de descoperirea Pietrei Hypatia,
majoritatea oamenilor de știință au insistat
că ar fi practic imposibil pentru meteoriții
din afara sistemului nostru solar să ajungă în mod natural pe Pământ.
Nu ar putea să facă lunga călătorie
prin spațiul interstelar.
În galaxia noastră există 400 de miliarde de stele.
Atunci care sunt șansele ca un meteorit să vină de la una dintre acele stele
și să nimerească tocmai în sistemul nostru solar?
Ba chiar să se afle pe traiectoria potrivită
pentru a fi capturat de gravitația planetei noastre.
De ce această piatră nu a fost capturată de Jupiter sau de Saturn,
unele dintre marile surse de gravitație?
În schimb, s-a potrivit perfect
cu gravitația Pământului și s-a prăbușit aici.
Șansele ca acest lucru să se întâmple sunt amețitor de mici.
Sunt infinitezimale.
Există posibilitatea ca această piatră Hypatia
să fi avut traiectoria controlată, modificată,
ceea ce înseamnă că au fost corecții ale cursului său,
astfel încât să ajungă la destinația
pe care urma să o atingă.
Când te gândești la șansele ca un meteorit,
probabil relativ mic, să ajungă aici
din vastele spații interstelare și apoi să lovească Pământul,
te face să te întrebi: a fost trimis acest meteorit
în mod deliberat aici, având ca țintă Pământul?
Și dacă acest meteorit a fost trimis aici, pe Pământ,
trebuie să te mai întrebi: de ce ar face extratereștrii acest lucru?
Povestitorul: Piatra Hypatia a fost trimisă intenționat pe Pământ
de o civilizație extraterestră avansată?
Teoreticienii astronauților antici cred
că un astfel de concept este posibil
și consideră că dovezile care susțin teoria lor
pot fi găsite examinând o serie de meteoriți
care pot levita.
Povestitorul: San Diego, California.
7 martie, 2018.
Fizicienii de la Universitatea din California, San Diego,
examinează meteoritul Mundrabilla,
o bucată de fier de 22 de tone, dezgropată în Australia de Vest.
După expunerea unor fragmente de rocă
la căldură și presiune extremă,
ei descoperă că acesta conține materiale exotice
cunoscute sub denumirea de superconductori,
care sunt capabile să folosească forța magnetică pentru a levita.
Când un material devine supraconductor
are tendința să respingă câmpul magnetic în afara suprafeței sale.
Este o forță creată, deoarece respinge câmpul magnetic.
Și astfel, se ridică!
Și puteți schimba direcția câmpului magnetic,
iar acesta va schimba poziția superconductorului care levitează.
Este un lucru important
din perspectiva utilizării acestui fenomen pentru propulsia spațială.
Povestitorul: În ultimii ani,
NASA a finanțat cu milioane de dolari contracte
de dezvoltare de noi sisteme de propulsie superconductoare, pentru nave spațiale.
Cu toate acestea, deoarece procesul de fabricare a unui superconductor
este extrem de precis și dificil,
teoreticienii astronauților antici sugerează
că meteoritul Mundrabilla
ar putea fi, de fapt, fabricat, artificial.
Ar fi fost un joc de zaruri uimitor
ca la formarea Meteoritului Mundrabilla
să se nimerească tocmai rețeta cea mai potrivită
pentru a rezulta un superconductor.
Există posibilitatea ca acesta să nu fi fost creat
de un capriciu al naturii.
Este oare posibil ca acestea să fie fragmente rămase
dintr-o ambarcațiune artificială și că superconductivitatea
din aceste fragmente nu este naturală,
ci intenționată?
Poate a fost sistemul de propulsie.
Acest meteorit ar fi putut fi direcționat
pentru a viza planeta Pământ.
Poate că trebuie să-l vedem, nu ca pe un meteorit,
ci ca pe o navă spațială extrem de tehnică, extraterestră,
care a fost trimisă ca sondă către alte planete.
Povestitorul: Ar putea să fie Meteoritul Mundrabilla
într-adevăr, un fragment dintr-o sondă trimisă de ființe extraterestre,
așa cum susțin teoreticienii astronauților antici?
Și dacă da, ar putea exista tehnologie extraterestră
înglobată în meteoriți, care să fie chiar mai avansată
decât putem înțelege noi în prezent?
Khatyrka, Russia.
8 decembrie, 2016.
În partea de nord-est a tundrei siberiene
geologii, după ce spală vreo tonă și jumătate de lut,
observă un mic grăunte de meteorit
care sfidează legile chimiei.
Granulele conțin un nou tip de mineral
numit cvasicristal,
o formațiune cristalină care nu se repetă niciodată.
Un cvasicristal este foarte ordonat.
Pare a fi un cristal atunci când îl privești
pentru prima dată, din cauza structurii sale obișnuite.
Dar, indiferent cât de mult este mișcat
sau în ce direcție este deplasat,
nu se va reproduce niciodată exact.
Deci, această caracteristică fundamentală a unui cristal lipsește,
dar există un nivel de ordonare foarte ridicat,
de unde și numele cvasicristal.
Povestitorul: În 1982, savantul Dan Shechtman
a fost primul care a lansat teoria existenței
a ceea ce el a numit „cvuasicristale”.
Le-a descris, de asemenea, ca având ceea ce el a numit
„simetrie interzisă”, deoarece aceasta nu ar trebui să existe în natură.
S-a găsit acest cvasicristal cu 20 fețe
în matricea meteoritului.
Partea fascinantă este că ne-am gândit
că s-ar putea să fi fost obținut în laborator.
Adică, este nevoie de o cantitate imensă de energie
pentru a crea asta,
așa că este greu de crezut că o structură atât de complexă
ar putea fi creată în natură.
De aici, întrebarea care se pune: este acest meteorit unul artificial?
Oare aceste cvasicristale sunt create în mod artificial?
Și dacă este așa, în ce scop?
Știm de cristalele de cuarț, care sunt folosite pentru stocarea de informații.
Deci, fiecare dintre aceste cvasicristale, precum un disc de computer,
ar putea deține cantități uriașe de informații.
Poate, în viitor, aceste cvasicristale vor fi utilizate
în moduri la care nici nu ne-am gândit încă.
Dacă aș fi într-o organizație
care studiază OZN-uri sau prăbușiri de OZN-uri
și aș încerca să realizez inversarea tehnologiilor de inginerie avansată,
m-aș duce, cu siguranță, către toate aceste impacturi de meteoriți
și aș studia materialele din cratere, pentru că nu știm,
sunt doar roci din spațiu,
sau ar putea proveni de la nave spațiale?
Povestitorul: Oare aceste materiale neobișnuite și puternice care se găsesc
în meteoriți, precum superconductorii
și cvasicristalele, oferă dovezi suplimentare
că asteroizii și meteoriții ar putea, de fapt,
să fie sisteme sofisticate de livrare interplanetară,
trimise pe Pământ de către ființe extraterestre extrem de avansate?
Și dacă da, de unde provin?
Și cum intenționează să influențeze viitorul omenirii?
Povestitorul: La sfârșitul anilor 40, matematicianul
și informaticianul maghiar John von Neumann
a spus că cea mai bună metodă de a coloniza spațiul
ar fi aceea a utilizării roboților auto-replicanți...
mașini dotate cu inteligență artificială,
care se pot reproduce singure,
folosind materialele pe care le găsesc în spațiu.
Avea această idee că, dacă vrei să călătorești prin galaxie
și să o explorezi, cel mai bun mod de a o face
ar fi să creezi niște roboți mici, autoreplicanți
și să-i propulsezi către sistemul stelar în care vrei să mergi.
Odată ajunși acolo, să înceapă să construiască lucrurile necesare
pentru creatorii lor, astfel încât atunci când aceștia vor ajunge și ei,
să găsească tot ceea ce ar avea nevoie.
Povestitorul: În timp ce von Neumann și-a imaginat roboți auto-replicanți
de natură mecanică,
teoreticienii astronauților antici susțin ideea
că extratereștrii ar fi putut utiliza mai mult materialele organice
pentru a atinge același scop, cu secole în urmă.
Von Neumann a propus să fie trimisă pe o altă planetă
o mașină, care să se auto-reproducă,
dar, de fapt, aceasta nu ar putea evolua către ceva mai complex
decât originalul.
Și poate că asta este ADN-ul:
o mașină von Neumann care se reproduce și apoi evoluează
și formează, la sfârșit, ceva similar cu acel lucru
care a creat-o.
Deci, într-un anumit sens, noi înșine
suntem acești roboți auto-replicanți.
Suntem manipulați de ADN-ul extraterestru.
Extratereștrii ne manipulează civilizația,
ne ajută să avansăm tehnologic
și acum suntem pregătiți să ne întâlnim cu creatorii noștri.
Dacă analizezi conceptul de sondă spațială a lui von Neumann,
dacă ar fi cazul,
atunci toate aceste alte lucruri despre meteoriți,
despre capacitatea lor de a stoca informații,
despre cum pot să trimită material organic
care ar putea schimba un ecosistem,
despre capacitatea lor de a fi, poate,
dispozitive de emisie-recepție a informațiilor
și despre posibilitatea de a fi chiar nave spațiale,
toate acestea au sens perfect din această perspectivă.
Suntem pe punctul de a lua asteroizi,
de a-i transforma în meteoriți autopropulsați,
și de a-i trimite pe alte planete
și aceasta este poate cu adevărat tema universală:
viața este însămânțată pe planete deosebite.
Este hrănită până când noi, noi înșine, vom putea face
ceea ce ne-au făcut nouă extratereștrii antici
și anume sădirea semințelor vieții pe alte planete.
Povestitorul: Folosind asteroizii pentru a răspândi semințele umanității
în întregul univers, suntem pe punctul de a reproduce
mijloacele propriei noastre creații?
În ceea ce îi privește, teoreticienii astronauților antici susțin că,
întrucât omenirea va continua să exploreze galaxia,
meteoriții pot conține încă indicii importante
nu numai despre originile noastre, ci și despre destinații
la fel de infinite ca stelele.
Traducere și adaptare: Bică2020