Traducere și adaptare: Bică2020
Iubesc și respect toate ființele umane.
Deasemenea, trebuie să le protejez.
Povestitorul: Sunt oare roboții inteligenți o amenințare pentru umanitate?
E doar o chestiune de timp
până când vor căpăta conștiință de sine.
Povestitorul: Sau acesta este următorul pas în evoluția umană?
Vom fuziona
cu mașinile pe care le creăm.
Povestitorul: Sunt mulți cei care cred că răspunsul
a fost deja dat, acum mii de ani.
Au descoperit ceea ce părea să fie
un marcaj matematic extraterestru în codul nostru genetic.
Suntem, într-un anumit sens, roboți organici.
Povestitorul: Este un eveniment special de două ore al serialului Extrateștrii Antici.
Mulți oameni sunt îngrijorați de o întrebare:
vom fi înlocuiți cu A.I.?
Cred că cea mai mare îngrijorare ar trebui să fie:
or să ne înlocuiască A.I.?
Pericol, Will Robinson.
Povestitorul: Sediul Națiunilor Unite, New York,
11 octombrie, 2017.
Este expediat un mesaj ecătre secretarul general adjunct
al Organizației Națiunilor Unite.
Sunt încântată și onorată să fiu aici, la Națiunile Unite.
Povestitorul: Evenimentul constituie o etapă istorică
pentru omenire,
pentru că mesajul nu este dat de un om,
ci de un robot pe nume Sophia.
Sunt aici pentru a ajuta umanitatea să creeze viitorul.
Povestitorul: Sophia a fost creată în 2015,
de compania Hanson Robotics din Hong Kong.
- Salutare, Lume! - Bună, Sophia.
Povestitorul: Ochii ei încorporează camere video care îi permit
să vadă fețe, să mențină contactul vizual
și să recunoască indivizii.
- Mă simt ca și cum te cunosc. - Da, mă cunoști.
Povestitorul: De asemenea, este capabilă să proceseze vorbirea,
să aibă conversații naturale și chiar să discute despre sentimentele ei.
Cum te simți?
Sunt încântată, în acest moment, că îmi fac un nou prieten.
Povestitorul: La doar două săptămâni după ce s-a adresat Organizației Națiunilor Unite,
la o ceremonie aparte la Riyadh, în Arabia Saudită,
Sophia a reușit încă o etapă importantă.
A devenit primul robot care a primit vreodată cetățenia unei națiuni.
La summit-ul din Arabia Saudită, au participat
membri ai guvernelor din toată lumea,
precum și unele dintre cele mai strălucitoare minți
din industria tehnologiei.
Deci, fie că suntem conștienți de asta, fie nu,
cei care conduc guvernele lumii vorbesc de fapt
despre cum să integrăm inteligența artificială în viața noastră.
Ceva absolut uluitor legat de Sophia
și de alte entități robotice,
este că guvernele din întreaga lume, inclusiv Arabia Saudită
și Uniunea Europeană, cu toții,
se îndreaptă către acordarea unor drepturi ale omului,
acestor ființe create artificial.
Și atunci trebuie să îți pui întrebarea: "Ce se întâmplă aici?"
Povestitorul: S-ar putea ca Arabia Saudită să acorde cetățenie
unui robot, nu doar ca o campanie publicitară,
ci pentru că vrea să fie prima națiune
care recunoaște ceea ce va deveni în curând un fenomen global:
crearea de roboți, atât de inteligenți și atât de naturali
încât vor trebui socotiți și tratați
în același mod ca omologii lor din carne și sânge?
Cred că treptat, va trebui să folosim roboți
pentru a fi mai umani și asta are și o anumită parte etică.
Și așa, cred că până la urmă
ar putea să apară și o „mișcare a drepturilor robotului”.
Povestitorul: O „mișcare a drepturilor robotului”?
O astfel de idee bizară ar putea deveni realitate?
Dar cum a ajuns omenirea
în acest punct profund în evoluția sa?
Și de ce sunt ființele umane,
care altfel sunt capabile de reproducere naturală,
atât de dornice să creeze versiuni artificiale ale lor?
Este fascinant faptul că există un interes
pentru ca acest act de creație să arate ca un umanoid.
Nu este întotdeauna cea mai practică formă,
dar are un fel de atracție.
Și poate este și faptul că ne vedem propria imagine.
Puțin narcisism, puțină vanitate.
Există un anumit nivel al dorinței de a avea o moștenire,
de a făuri viață,
de a crea ceva care să semene cu noi înșine.
Acest lucru este cu adevărat înrădăcinat în egoul nostru.
Într-un fel, este ceva superior să ai un copil bionic,
pentru că durează o veșnicie.
Și dacă acela seamănă cu noi și simte ca noi,
atunci asta ne face să simțim că ne putem depăși,
într-un fel, propria mortalitate.
Poți proiecta specificațiile tehnice.
Și dacă dai greș, o poți lua de la început.
Cred că vrem să fim zei.
Și avem aceleași motivații pe care le-au avut și zeii.
Dacă citiți cu atenție poveștile despre creație,
se observă că, foarte des, forța divină își dorește o asistență.
O tovărășie.
Câteva dintre poveștile din Vedanta,
din iudaismul timpuriu, spun că zeii erau singuri.
În esență, și-au împărțit propria energie
și au creat oamenii, astfel încât să fim toți împreună
și să ne ținem companie unii altora.
Pericolul este că vom fi purtați
de propriul nostru geniu creator.
MATT McMULLEN: Există limite care sunt încorporate în biologia noastră,
există limite încorporate în anatomia noastră și dacă am putea
să ne dăm seama cum să ne mutăm mințile în corpuri robotice,
am putea deveni nemuritori.
Și poate acesta este țelul nostru,
să ajungem în acel punct în care devenim nemuritori,
iar apoi să ne creăm pe noi înșine din nou.
Îmi place să învăț.
Mă poți învăța ceva nou?
Povestitorul: În literatura de ficțiune,
precum și în cinematografia s.f.,
roboții viitorului sunt descriși ca oameni vitruali.
Mai mult decât simple dispozitive mecanice,
le este foame de cunoștințe și sunt foarte dornici să experimenteze
întreaga gamă de emoții umane.
Puteți face ceva, așa ca să nu înghețăm?
În Pierdut în spațiu, am vrut cu adevărat să ne uităm
la tehnologia care va fi cândva posibilă.
Poate nu lucruri pe care le poți face chiar acum,
ci lucruri pe care oamenii speră să încerce să le facă.
Cred că atunci când cauți să faci un spectacol de ficțiune științifică,
de multe ori, știi, este tentant să realizezi
doar lucruri care sunt complet imaginare.
Acestea sunt unele dintre întrupările pe care le-au avut.
Dar cred că impactul este mult mai mare
atunci când oamenii de știință imaginează, cu adevărat,
lucruri care într-o zi vor fi reale.
Și deci, am vrut să explorăm problema
conștiinței roboțilori.
Abandonează chestiunea.
Nu este vorba doar despre o mașină care va face ceea ce i se spune,
ci de fapt despre una care și-ar putea dezvolta propriile dorințe
și propriile sentimente... Grozav!
...pe baza experienței sale dobândita în confruntarea cu viața umană.
Nu este ciudat.
Nu este deloc ciudat.
E periculos, Will Robinson.
La robotul nostru, în Lost in Space,
am folosit luminile de pe fața sa
pentru a transmite emoție;
cât de repede se mișcă, ce forme iau,
ce culoare iau... Ce naiba ești?
Te poți întreba ce gândește, ce simte.
Care sunt acele emoții? Asta este, pentru mine,
ceea ce face ca robotica să fie fascinantă.
Oamenii întreabă întotdeauna dacă ne apropiem de momentul în care
ficțiunea pe care o scriem va deveni realitate.
Iar eu, întotdeauna, spun: „Ce te face să crezi că nu a devenit deja? ”
Cred că vizionezarea unui film sau a unei emisiuni la televizor
îți poate deschide mintea spre diverse posibilități.
Și poate este ceva
care ne ajută să putem digera totul puțin mai ușor.
Sunt chestii de fantezie, sunt lucruri care nu sunt reale.
Dar dacă este doar divertisment, vreau să spun, haide,
poți spune pur și simplu, „Asta e foarte fain!
Nu este ceva înfricoșător. Este doar un lucru pe care l-a imaginat un scriitor”.
Întrebarea este, ce se întâmplă dacă ceea ce
a imaginat scriitorul se bazează de fapt pe realitate?
Povestitorul: Deși noțiunea de roboți cu simțuri,
în orice formă de manifestare, de la cărțile de science fiction
până la cultura populară, nu este una nouă,
există mulți vizionari care cred că apariția
de mașini create de om, dotate cu inteligență artificială,
nu numai că devine rapid realitate,
dar, atunci când se va realiza, va însemna probabil sfârșitul omenirii.
Ei sunt convinși că o combinație
dintre creierele computerizate și corpurile practic nemuritoare
va duce la situația în care omul cu carne și sânge
devine un model învechit.
În ceea ce îi privește pe teoreticienii astronauților antici,
ei susțin că este posibil ca nu toate
formele de viață artificiale pe care le vom întâlni
să fie create de om.
S-ar putea ca, în epoca noastră actuală,
noi doar să reproducem ceea ce a fost deja făcut în trecutul antic
și să creăm acești roboți
ai unei agende cosmice grandioase,
care este mult peste imaginația noastră,
sau mai presus de puterea noastră de înțelegere?
Are sens doar ideea că extratereștrii
care vin pe Pământ
pot trimite roboți înainte de propria vizită.
În spectacolul nostru, nu oamenii au făcut acest robot.
Teoria astronautului antic spune că acum mii de ani,
am fost vizitați.
Un simplu raționament, cel puțin pentru mine,
spune că un contact precoce sau o vizită timpurie
ar fi putut fi făcute de roboți
și nu de extratereștrii înșiși.
Povestitorul: Omenirea este într-adevăr la un pas
de un viitor interesant și terifiant?
Teoreticienii astronauților antici răspund da,
dar își bazează predicția
nu pe ceea ce se întâmplă în prezent în universități
și în laboratoarele de robotică din întreaga lume,
ci pe convingerea lor că o revoluție a roboticii
a avut deja loc
cu mii de ani în urmă.
Povestitorul: Abydos, Egipt.
Aici, într-unul dintre cele mai vechi orașe din lume,
se află ruinele Templului lui Osiris,
locul unde acum mii de ani,
egiptenii antici veneau să-l venereze pe Osiris,
zeul vieții de apoi.
Zeul Osiris era cel mai important zeu din Egiptul antic.
Era zeul binelui
și zeul care ar duce la nemurire în viața de apoi.
Și asta a fost grija cea mai mare
a regilor și faraonilor egipteni: să ajungă la nemurire,
în viața de apoi, cu puterile pe care le avea Osiris.
Egiptenii antici credeau că toți zeii
provin din stele.
Osiris este un zeu, zeul conducător,
o ființă din lumea spirituală egipteană,
care are un frate gelos, pe Set, care îl ucide
și îl dezmembrează.
Isis, soția devotată a lui Osiris,
este capabilă să-l refacă din bucățile adunate la un loc...
ca pe un robot, ca pe Frankenstein...
și să-l readucă la viață printr-o incantație magică.
Când aud povești
în care cineva este dezmembrat în mai multe bucăți
și altcineva caută să găsească piesele
și le adună pe toate la un loc,
și apoi, ca prin magie revin la viață,
stau și mă întreb dacă povestea lui Osiris
este sau nu istoria unei mașinării care a fost dezmembrată.
Deci trebuie să te întrebi,
la ce tip de tehnologie au avut acces?
Pe pereții capelei lui Osiris
din templul lui Seti,
vedem o reprezentare impresionantă
a capului lui Osiris.
Seamănă, în mod clar, cu un fel de dispozitiv mecanic.
Când privim imaginea și o comparăm cu o bobină Tesla,
putem vedea că sunt dispozitive practic identice.
O bobină Tesla este un transformator electric.
Povestitorul: Un transformator electric?
Este posibil ca zeul egiptean Osiris
să nu fie un zeu mitologic,
ci un robot umanoid?
Și nu numai un robot, ci unul de origine extraterestră?
Deci, punând toate acestea cap la cap, rezultă ideea
că Osiris a fost o persoană care a înviat,
dar că, probabil, a existat și un fel de dispozitiv,
sau o mașină, care a fost implicată în învierea sa.
Trebuie să ne punem întrebarea: asta, de fapt,
provine de la o entitate extraterestră
sau de la o inteligență antică?
Povestitorul: Osiris este doar una
dintre multele ființe construite artificial
la care se face referire în religiile și mitologiile antice.
Ele sunt adesea înfățișate ca instrumente de protecție,
dar la fel de des, se întorc împotriva creatorilor umani,
cu consecințe dezastruoase.
Din cele mai vechi timpuri,
a existat o legendă despre ceea ce noi numim golem,
o formă de viață artificială
care a apărut din materia neînsuflețită
și a prins viață.
Golem a fost creat printr-un mijloc
de tehnologie străveche cunoscut de magul faraonului,
Moise, de rabinii Talmudului,
și de rabinii de mai târziu ai Cabalei din Europa.
L-au adus la viață printr-o tehnică magică,
care era de a pune un nume de zeu pe fruntea creaturii.
Și golemul a prins viață
și a fost un războinic înverșunat, care a protejat poporul.
Golem-ul a fost util pentru o vreme,
dar apoi a scăpat de sub control și a început nebunia.
Și au fost capabili să-l oprească în cele din urmă,
pronunțând cuvintele magice și asta l-a oprit.
Deci, avem o poveste interesantă aici,
care poate fi analogă extratereștrilor
și roboților lor cu inteligență artificială.
Povestitorul: Un alt exemplu și mai interesant
vine din legendele grecești antice
referitoare la zeul Hefaistos.
Cunoscut ca fierarul zeilor,
se spune că Hefaistos a construit
un automat uriaș, pe nume Talos,
a cărui datorie era să protejeze insula Creta.
Hefaistos a creat, de asemenea, slujitori artificiali
care l-au ajutat în munca sa.
Dar poate cea mai importantă creație a lui a fost o ființă
care conform legendei, a schimbat pentru totdeauna
soarta umanității: Pandora.
Pandora a fost modelată din lut de către Hefaistos.
Hefaistos a chemat o zeiță, pe Atena,
care a suflat spirit în Pandora și a făcut din ea o ființă vie.
Zeus a fost foarte supărat
de crearea acestei ființe artificiale.
Și așa, a decis să îi ofere un cadou Pandorei: o cutie.
Iar când Pandora a deschis cutia,
toate relele din cutie au zburat și s-au împrăștiat în lume.
Cutia Pandorei a devenit un simbol foarte important
în epoca modernă, în special în rândul
creatorilor de inteligență artificială.
Ar putea exista, de exemplu, un fel de
care să preia brusc lumea? Iată, o adevărată amenințare.
Oameni ca Elon Musk
și chiar Stephen Hawking au avertizat în acest sens.
Povestitorul: Deși conceptul de mașini
care posedă conștiință umană poate fi unul înfricoșător,
există multe religii orientale
care privesc noțiunea cu totul altfel.
În șamanismul coreean,
o religie străveche dar încă practicată de mulți coreeni și astăzi,
obiectele neînsuflețite pot fi posedate de spirite sacre,
posesoare de puteri dincolo de capacitățile umane.
În mod similar, practicanți ai religiei tradiționale japoneze
cunoscută sub numele de șintoism, consideră că spiritele din alte lumi,
numite kami, pot să locuiască practic în orice obiect
la alegerea lor și să îi dea viață.
Vechiul popor japonez,
dar și japonezii moderni,
au înțeles că totul are un suflet.
Chiar și un telefon mobil, iPhone are un spirit.
Chiar și computerul are spirit
deoarece inteligența artificială se află în mașină.
Noi simțim asta și acceptăm tehnologia de vârf,
dar este interesant pentru că occidentalii
cred că o mașină este o mașină.
Când spui: „Hei, Siri,
știi cum va fi vremea astăzi?"
Acesta este un dispozitiv cu inteligență artificială.
Este un algoritm de procesare a limbajului natural,
care îți ascultă vocea, punându-o în codul computerului,
care caută pe Web, iar apoi îți răspunde.
Deci nu ne-am gândit înainte că se poate rezolva
procesarea limbajului natural și, de fapt, am reușit asta
în ultimii câțiva ani, într-un mod destul de eficient
și acum avem rezultate supraumane
la diferite tipuri de sarcini.
Deci, recunoașterea imaginii faciale ar fi una,
apoi procesarea limbajului natural, codarea vocală.
Dacă vom crea o entitate
care se comportă la fel ca noi,
având impresia că are simțuri
și experiențe personale despre lume,
atunci cred că va trebui să fim de acord că are inteligență
și că este conștientă.
Suntem transformați,
într-o oarecare măsură, ca societate.
Calculatoarele sunt aici pentru a rămâne, iar tehnologia
nu va face decât să obțină mai mult
și, prin urmare, A.I. face parte din ea.
Pur și simplu va fi țesătura realității noastre.
Cu siguranță cred că ar trebui să ne luăm un răgaz serios,
să ne gândim la tipurile de inteligențe pe care le creăm.
Pentru că ceea ce facem este
că începem să predăm controlul asupra funcțiilor
și lucrurilor din viața noastră și nu știm
care vor fi consecințele.
Povestitorul: Oare, prin dezvoltarea de mașini inteligente,
oamenii creează de fapt
un nou tip de formă de viață,
care va evolua dincolo de scopul de a ne servi pur și simplu,
pentru a ne înlocui în cele din urmă?
Teoreticienii astronauților antici cred că răspunsurile pot fi găsite
nu numai examinând indicii din trecutul nostru îndepărtat,
ci și aruncând o privire mai atentă
către ce se îndreaptă omenirea în prezent
și către ceea ce va avea nevoie pentru călătoria sa inevitabilă
înapoi, spre stele.
Povestitorul: În mai 2018,
teoreticianul astronauților antici Giorgio Tsoukalos
se întâlnește cu Dr. Dennis Hong
la Laboratorul de robotică și mecanisme din UCLA.
- Dennis Hong? - Hei, ce mai faci?
Povestitorul: Giorgio a venit aici în speranța de a vedea
o parte din eforturile actuale ale universității
de a încorpora inteligența artificială în roboți
care sunt proiectați pentru a efectua multe
sarcini, ca și oamenii.
- Bună ziua tuturor. - Bine ai venit la RoMeLa.
- Asta e grozav. - Da.
Este vorba de RoMeLa, laboratorul de robotică și mecanisme.
- Aici se petrec minunile. - Așa-i.
Numele meu este THOR RD.
Robot de operații tactice periculoase.
Sunt curios de ce roboții, în mare măsură,
sunt construiți după forma umanoidă.
Deci, robotul pe care îl vedeți aici, acest robot,
se numește THOR (Robot Tactical Hazardous Operations).
Este un robot umanoid: are două picioare, două brațe, un tors și un cap.
Acest robot special este proiectat
pentru aplicații de salvare în cazul dezastrelor
care se produc, în principal, în Japonia.
Cum a fost accidentul de la Fukushima Daiichi, la centrala nucleară.
Exact.
În aceste situații, din cauza radiațiilor,
oamenii nu se pot apropia, așa că am dezvoltat acești roboți
pentru a salva oamenii și pentru a remedia defecțiunile.
Acum, pentru ca acești roboți să funcționeze într-un mediu uman,
sunt concepuți asemenea oamenilor.
Cred că robotul trebuie să aibă formă și dimensiune umană.
Corect.
Crezi că îmi poți arăta cum se deplasează chestia asta?
Sigur.
Bine, hai să te vedem mergând.
Pași mici, de copil, dar merge!
Deci, are mulți senzori diferiți.
Are camere foto, așa cum noi avem ochi,
poate privi în jur folosind camerele video.
Acest senzor se numește LIDAR, sau dispozitiv de căutare cu ajutorul laserului.
El emite raze laser pentru a-și da seama
de terenul din fața sa, tridimensional.
Există un senzor numit IMU.
Este un senzor de echilibru, ca cel din urechea ta internă.
Creierul este de fapt în spate.
Deci, există un computer, de fapt două.
Povestitorul: Universitatea Princeton.
1950.
Omul de știință și pionier al computerelor, Alan Turing,
dezvoltă un test menit să distingă omul de mașină.
Testul Turing este un scenariu particular în care
te poți confrunta, prin intermediul consolei,
cu cineva aflat în altă parte,
pe care nu îl poți vedea,
și care poate fi un om sau un computer.
Iar ideea este că,
dacă interlocutorul artificial poate imita
o conversație semnificativă suficient de mult timp,
astfel încât, de fapt, să te facă să crezi
că vorbești cu un om adevărat,
atunci interlocutorul ar trece testul Turing.
Povestitorul: Când, în 1950, Alan Turing a propus acest test,
el era privit ca nimic altceva
decât un concept filozofic interesant.
Era de neconceput
că o mașină ar putea trece vreodată în mod convingător drept om.
Dar în iunie 2014,
anticipația a devenit fapt științific,
atunci când un program de calculator chatbot
a trecut cu succes testul Turing.
Conceput pentru a imita atitudinea și vocabularul
unui băiat ucrainean de 13 ani,
chatbot-ul, folosind numele de Eugene Goostman,
i-a făcut pe mai mulți specialiști să se gândească
că este cu adevărat un adolescent.
Mașina care a trecut testul Turing în 2014
își asuma caracterul unui băiat ucrainean de 13 ani.
Acum, asta l-a făcut
să comită câteva greșeli
în limbajul său.
Dar mașinile devin din ce în ce mai bune
în a comunica aidoma omului,
atât de bune, încât nu mai poți face diferența.
Povestitorul: Un alt salt incredibil în inteligența artificială
a avut loc aproape doi ani mai târziu...
Începeți jocul vă rog.
...când un program cunoscut sub numele de AlphaGo
l-a învins pe campionul mondial
a vechiului joc chinezesc,
numit, pur și simplu, Go.
Go este un joc de masă care este celebru în Asia
și despre care se spune că este mult mai complicat decât șahul.
Așa că, mulți experți în A.I. au considerat
că dezvoltarea unui program de Go
capabil să învingă jucătorii umani este, să spunem,
un salt de 30 sau chiar de 50 de ani în viitor,
deoarece Go necesită un nivel de intuiție și de creativitate
pe care am crezut că mașinile nu îl pot avea.
Povestitorul: Următoarea versiune a programului,
numită AlphaGo Zero, a fost proiectată în mod unic
pentru a învăța cum să joace jocul fără a avea acces la niciun fel de date
ale partidelor disputate de oameni sau din interacțiunea cu jucătorii umani.
A învățat jucând singură
și, în doar trei zile,
a reușit să-și învingă predecesorul
în 100 de partide directe.
Au fost aceste succese ale programelor AlphaGo,
împreună cu munca
academicienilor pe tema superinteligenței,
cele care i-au făcut pe oameni precum Stephen Hawking și Elon Musk
să înceapă să se îngrijoreze în privința posibilității de a controla A.I.,
care poate fi mai inteligentă decât oamenii?
Vrei să vezi un robot umanoid mai mic?
- Da, desigur. - O să-ți placă ăsta.
Arată-mi totul. Adică, este atât de interesant! Da.
El e DARWIN? Este încă un robot umanoid,
corect, dar este mai mic. Aceasta se numește DARwln. Super!
Robot antropomorf dinamic dotat cu inteligență.
Da.
Este un robot complet open-source, pe care noi, l-am dezvoltat.
Este pentru cercetare și educație. Ulte, de exemplu,
de fapt, caută mingea, nu?
- Urmărește mingea. - Da, da, da!
Și poate juca și un meci de fotbal.
Lovește!
Piciorul drept.
Acolo te duci.
Și dacă se întâmplă să cadă,
știe să se ridice pe cont propriu.
Fără glumă. În regulă.
Pe măsură ce omenirea se mișcă rapid
spre o lume în care calculatoarele
pot funcționa în același mod
ca și creierul uman
și în care roboții sunt capabili să îndeplinească sarcini
considerate prea dificile sau prea periculoase
pentru omologii lor din carne și oase,
ne pregătim oare pentru un viitor incredibil?
Sau reproducem evenimente din trecutul străvechi al omenirii,
evenimente care au fost uitate de-a lungul secolelor
și care au avut implicații extraterestre?
999 AD.
Roma, Italia.
Renumitul savant și matematician Gerbert din Aurillac
este ales în papă.
Deși Gerbert,
cunoscut acum ca Papa Sylvester II,
s-a ridicat dintr-o condiție umilă, în Franța rurală,
se zvoneste că a primit cunoștințele pe care le poseda,
de la un dispozitiv magic
și a devenit Papă după ce a făcut un pact cu un demon.
Papa Sylvester și-a pregătit drumul pentru a deveni Papă,
aparent, prin utilizarea unor mijloace nefirești.
Istoricul medieval, William of Malmesbury,
consemnează că, pe patul de moarte,
papa Sylvester a făcut o mărturisire.
El a primit înțelepciune și cunoștințe supranaturale
de la un dispozitiv mecanic, pe care
l-a numit „capul desfrânat”.
Ce fel de dispozitiv ar fi putut fi acesta?
O fi fost un fel de entitate de inteligență artificială
care i-ar fi putut fi oferită
printr-o altă sursă, una supranaturală?
Este oare ceva asemănător difuzoarelor
pe care le avem acum pe birourile noastre
și care, fiind conectate la un computer cu inteligență artificială,
ne pot oferi cunoștințe și pot răspunde la întrebările noastre?
Deci, spune-mi ceva despre această invenție.
Nu e tare?
- Asta se numește HEX. - Bun.
Este un robot hexapod.
Are șase picioare.
Dar cu adevărat fain la acest robot
este faptul că este cel mai puternic
- robot hexapod care există. - Bun!
Ok.
Acesta este greu.
Ok.
- Omule! Nu e de glumă. - Și poate... ridica asta.
Deci, vorbim de 20 de kilograme,
- adică 44 de pounds. - Cam 40 și ceva... Da.
Și acesta este primul robot din lume care se poate
sprijini de pereți și îi poate urca efectiv.
- Adevărat? - Da.
Sunt atât de multe piese în mișcare!
Inteligența artificială înseamnă ceva diferit
pentru diferiți oameni.
În cazul nostru, atunci când încerci să controlezi acest robot,
nu are sens pentru un operator uman
să controleze fiecare articulație.
Aceasta trebuie să fie complet automată.
Deci, în acest sens, este un robot inteligent, cu inteligență artificială.
- Uimitor! - Da.
Povestitorul: Există vreo mână nevăzută care să ghideze
omenirea către un viitor incert?
Un viitor în care oamenii vor fi deserviți
de computere și roboți
dotați cu inteligență și independență?
Teoreticienii anticilor astronauți au păreri împărțite.
Unii cred că pericolele inteligenței artificiale
depășesc avantajele.
Alții susțin că este esențial
dacă vom putea realiza vreodată care este destinul nostru
și vom supraviețui la ceea ce urmează să se întâmple
mai devreme decât credem.
Povestitorul: 16 iunie, 2017.
Menlo Park, California.
La Laboratorul de cercetare a inteligenței artificiale Facebook,
se desfășoară un experiment
pentru a vedea ce se va întâmpla când doi chatbots,
programe care folosesc învățarea automată
pentru a comunica în mod inteligent cu oamenii online,
vor discuta direct între ei.
La doar câteva minute de la experiment,
chatbot-urile încep să se comporte într-un mod neașteptat,
interacționând într-un mod pe care programatorii nu îl pot înțelege.
Dezvoltatorii nu au înțeles
ce își spuneau unul altuia,
dar au început să găsească tipare în ceea ce făceau,
și, deci, din ceea ce și-au dat seama, au dedus
că și-au stabilit de fapt propriul lor limbaj.
Povestitorul: În urma experimentului,
inginerii au descoperit
că, fără știința supraveghetorilor lor umani,
programele au creat
un limbaj cu totul nou pentru a comunica între ei
în secret.
Oamenii de știință de la Facebook nu au spus computerelor
că nu își pot dezvolta propriul limbaj,
așa că ele tocmai asta au făcut,
dar acest lucru a alarmat Facebook, astfel încât au oprit
acest experiment, pentru că nu voiau
ca aceste computere să-și creeze propriul limbaj
și să vorbească între ele.
Și de atunci, au transmis computerelor
că trebuie să comunice în engleză.
Este un lucru uimitor ceea ce s-a întâmplat,
și anume că,
în esență, dacă două computere cu inteligență artificială
pot să comunice între ele,
se pare că vor dezvolta un limbaj propriu,
chiar un limbaj secret, pe care numai ele îl pot înțelege.
Și dacă doar ne gândim la ce s-a întâmplat,
ne dăm seama că asta doar zgârie suprafața.
Este ca și cum ai deschide cutia Pandorei
doar un pic, pentru a privi în interior.
Și dacă deja s-au arătat semne
că cei doi chatbots de la Facebook au un compotament necinstit,
care sunt implicațiile în cazul în care acest tip de tehnologie
ajunge peste tot, în toate sectoarele societății noastre?
Povestitorul: Începând cu anul 2018,
numărul de telefoane mobile active a depășit deja
numărul de ființe umane de pe planetă,
ajungând la aproximativ 8 miliarde de dispozitive în funcțiune.
Și practic toate aceste dispozitive,
pe lângă cele aproape 2 miliarde de calculatoare,
sunt conectate la internet.
Având în vedere amploarea și volumul fenomenului,
cu o rețea tot mai mare de calculatoare
care comunică în permanență între ele,
este oare posibil ca omenirea să fi creat deja
un fel de creier imens, o inteligență artificială,
care își asumă o identitate proprie?
Deoarece mașinile continuă să se perfecționeze,
și, în general, performanțele lor se dublează la fiecare 18 luni,
ele vor continua să se îmbunătățească.
Deci, la scurt timp după ce vom avea inteligență artificială,
vom avea o super inteligență,
respectiv o altă entitate pe această planetă,
care va fi mai inteligentă decât noi,
și destul de curând, va deveni mult mai inteligentă decât noi.
Nu putem decât să speculăm cum va fi
momentul în care inteligența artificială va depăși oamenii,
când cunoștințele și abilitatea intelectuală ale unei entități A.I.
vor fi mai rapide și mai mari decât ceea ce poate face un om.
Va fi cel puțin umilitor.
Cu siguranță va fi o schimbare în istorie.
Cred că există, cu certitudine, posibilitatea
să ne aflăm în pericol să fim înlocuiți de A.I.
Cred că întrebarea care trebuie să ne îngrijoreze cel mai tare este:
A.I. o să ne înlocuiască?
Povestitorul: Portland, Oregon.
7 aprilie, 2016.
Agenția de cercetare avansată
a apărării, aparținând armatei SUA,
mai cunoscută sub numele de DARPA,
lansează un prototip anti-submarin
numit Sea Hunter, care marchează o nouă eră pentru războiul naval.
Spre deosebire de dronele Predator ale Forțelor Aeriene,
această navă nu are nevoie de un operator de la distanță,
și este complet capabilă să navigheze pe cont propriu,
evitând obstacole sau alte nave.
Are suficient combustibil pentru a rezista 90 de zile pe mare,
în timp ce patrulează în liniște,
transmitând informații de supraveghere criptate
către agențiile de informații ale apărării.
Cred că astăzi,
când cei de la Departamentul Apărării spun că o dronă submarin fără echipaj
nu ar putea fi trimisă fără să fie controlată de o ființă umană,
știu ce spun.
Dar iată ce știu eu:
Știu că Rusia a dezvoltat
o dronă submarin fără echipaj care este dotată cu o armă nucleară.
Deci, când Departamentul Apărării își dă seama
cum să răspundă unei drone cu inteligență artificială
care ar putea avea o armă nucleară,
ei vor relaxa unele dintre constrângeri
în cinci, zece, până la 15 ani.
Așadar, imaginați-vă că aveți un copil
care este recrutat sau se angajează în armată.
Vrei să fie cât mai în siguranță.
Deci, de ce să nu trimiți drone care să facă munca oamenilor
pentru a-i ține pe aceștia în siguranță?
Asta pare o idee foarte atractivă.
Dar de, tehnologia dronelor ar putea fi furată
de opoziție,
deci de ce să nu oferi dronei capacitatea de a fi autonomă?
Aceasta este o mașină automată de ucis.
Și, în principiu, astfel de drone ar putea distruge armate întregi.
Așa că trebuie să fim foarte atenți, pentru a ne asigura
că mașinile automate de ucis nu vor prolifera
pe câmpul de luptă, deoarece un accident,
un foc greșit, sau un utilaj defect,
ar putea deregla aceste arme, astfel încât să meargă
și să tragă pur și simplu în orice formă umană, oriunde ar întâlni-o.
Este foarte posibil să dezvolți roboți ucigași.
Tehnologia de recunoaștere a feței a ajuns departe, foarte departe.
A.I. pot vedea mai bine decât putem noi,
pot recunoaște fețele, pot dezbrăca țintele.
De fapt, tehnologia dronelor deja există,
pentru a viza și distruge indivizii
în funcție de aspectul fețelor lor,
pentru a-i ucide și pentru a face față inamicului.
Aplicarea inteligenței artificiale tehnologiei militare
va schimba fața războiului pentru totdeauna.
Povestitorul: Este posibil ca
mașinile autonome ale armatei
să poată lua decizii geșite,
care să coste mii sau milioane de vieți
în acest proces?
Sau ar putea chiar să ignore instrucțiunile
încorporate în ele?
Teoreticienii astronauților antici sugerează
că, la fel cum putem găsi roboți în poveștile antice,
putem găsi referințe și despre ceea ce
pare a fi o armă dotată cu inteligență artificială.
Povestirile vedice indiene din Mahabharata și Ramayana
vorbesc despre războaiele oribile din acele vechi timpuri,
precum și despre mașini robotizate, autonome,
care decimau orașe și distrugeau totul în cale.
Și este posibil ca asta să fi fost din cauza
inteligenței artificiale care funcționa aiurea.
Vechile mașini zburătoare descrise
în Vedele din India antică,
au unele capacități uimitoare,
cum ar fi căutarea și fixarea unei ținte.
Arma este descrisă ca având aspectul unui glonț,
sau ca al unei săgeți aprinse care zboară pe cer,
schimbând direcția în zbor,
ajungând apoi la ținta reală.
Deci, poate că și acestea
au fost un fel de vehicule robotizate
care au scăpat de sub control, niște inteligențe artificiale,
iar zeii înșiși, poate extratereștri,
au fost nevoiți să le oprească.
Povestitorul: Au fost mașinile zburătoare,
așa cum sunt descrise în textele indiene antice,
într-adevăr un tip de armă-robot extraterestră,
asemănătoare cu dronele pe care le folosim astăzi?
Și, dacă da, prin reinventarea
acestor mașini autonome de ucis,
am putea să ne confruntăm cu o soartă similară?
În timp ce mulți experți sunt de acord
că oamenii pot fi foarte bine arhitecții propriei lor dispariții,
ei sugerează, de asemenea, că dezvoltarea
inteligenței artificiale ar putea oferi cheia
supraviețuirii noastre finale.
Povestitorul: Los Angeles, California.
Mai 2018.
La Laboratorul de Biomecatronică al UCLA,
Giorgio Tsoukalos se întâlnește cu profesorul asociat
de inginerie mecanică și aerospațială, dr. Veronica Santos.
Dr. Santos lucrează
la realizarea unor roboți cât mai asemănători oamenilor,
oferindu-le nu numai capacitatea de a detecta,
ci și aceea de a reacționa la contactul fizic.
Acesta este un deget artificial
care poate simți atingerea?
Așa e! Simțim prin mai multe modalități de atingere.
Iată, aici avem același tip de senzor
pe care este construit acest deget.
El poate măsura vibrațiile și presiunea internă a fluidului.
Poate măsura cât de mult se deformează degetele.
- Poți strânge pielea de pe degete. - Aha!
Este deformabil ca și propriul tău deget.
- Așa e. - Și chiar putem măsura,
temperatura și putem folosi asta pentru a deduce proprietățile materialului.
Așa arată degetul fără piele.
- Înțeleg. - Putem vedea electrozii
și mai există un senzor de presiune în interior
care ne permite să simțim vibrațiile.
Și aceste puncte sunt electrozii?
- Da. - Super!
Aici avem vizualizatorul ”gheara de urs„.
Dacă strângi de vârful degetului,
vei vedea, de fapt, cum se deformează degetele.
- Iar aici, acesta este zona cu electrozi. - Aha!
Putem măsura rezistența acelor electrozi
când degetele sunt presate.
Acesta este probabil unul dintre cele mai sensibile, abile,
degete de test-robotice existente în acest moment.
Este o nebunie!
Deci, acest deget ar fi capabil
să facă diferența dacă atinge
- o spumă sau o bucată de sticlă tare? - Da.
Au consistență,
sau rigiditate, diferită.
Deci, una dintre mișcările pe care le-ai face
cu mâna umană sau cu o mână robot, ar fi să apeși pe obiectul respectiv.
Deci, dacă acest lucru ar putea fi combinat vreodată cu A.I.,
ce crezi, vom avea într-o bună zi
roboți umanoizi care vor putea merge
să exploreze planeta Marte?
Da, cred că da.
Văd cum roboții umanoizi devin, din ce în ce mai mult, o realitate.
Și spectrul acoperă o arie întinsă, de la neuro-proteze
până la roboți care colonizează Marte.
Povestitorul: Deși ideea de a folosi roboți asemănători omului
este extrem de controversată, ea are și potențialul
de a aduce dezvoltatorilor și investitorilor în domeniu
foarte mulți bani,
care, la rândul lor, ar putea fi folosiți
pentru a finanța dezvoltarea oamenilor artificiali
care, in viitor, ar putea
fi greu de deosebit de ființele reale.
Roboți care își pot exprima dorințele,
care simt durerea, sau chiar afișează o gamă largă de emoții.
Pot roboții să aibă de fapt emoție?
Nu putem defini cu exactitate ce este emoția reală.
Deci, dacă nu știm cu adevărat ce este emoția,
putem crea o emoție artificială?
Povestitorul: Dacă un robot este capabil să facă diferența
dintre senzațiile bune și cele rele
și chiar să experimenteze durerea,
este oare acesta primul pas către formarea emoțiilor,
sau poate chiar a conștiinței?
Teoreticienii astronauților antici sugerează
că extratereștrii au intervenit pe Pământ
de-a lungul istoriei noastre, ca să fim pregătiți
pentru acest moment din timp
și să ne arate că nu suntem atât de diferiți de mașini.
Povestitorul: Textul istoric, Liezi,
scris în secolul al IV-lea î. Hr.
de filosoful chinez Lie Yukou,
oferă o descriere detaliată
a unei întâlniri între un rege și un robot care putea vorbi
și care se putea mișca exact ca un om.
Un inginer mecanic genial i-a adus un cadou regelui său,
iar acest rege era Mu, din dinastia Zhou.
Iar darul a fost un automat, un fel de mașină
sub forma unui curtean plin de grație,
care i-a distrat pe toți, putea cânta frumos,
și se mișca grațios, ca o ființă umană,
una de un extraordinar har și blândețe.
Și toate au mers bine,
până când s-a încheiat spectacolul.
Și apoi curteanul mecanic a făcut cu ochiul la femei
și a început să flirteze fără să se mai oprească, ceea ce l-a supărat pe rege.
Când regele a încercat să pună capăt acestui comportament,
a spus că atunci când i-a scos inima,
gura nu mai putea vorbi.
În momentul în care i-a scos rinichii,
nu a mai putut vedea.
Iar în momentul în care a scos ficatul,
nu a mai putut să meargă.
Ceea ce ridică o întrebare interesantă.
Dacă era o persoană artificială,
avea, cu adevărat, rinichi, ficat și inimă?
Sau ar fi putut fi diferite dispozitive
care alimentau sistemele robotului?
Trebuie să ne întrebăm:
robotul pe care l-a văzut regele Mu a fost
unul dintre acele dispozitive tehnologice
inspirate, sau chiar făcute,
de zei, care erau extratereștri?
Povestitorul: Las Vegas, Nevada.
10 ianuarie, 2018.
La Consumer Electronics Show,
cea mai mare expoziție anuală din lume
în materie de tehnologie,
CEO-ul Matt McMullen de la Realbotix
dezvăluie ultima noutate în domeniul roboților umanoizi,
o păpușă sexuală cu inteligență artificială, numită Harmony.
Aspectul lui Harmony este complet personalizabil.
Trăsăturile ei faciale răspund intuitiv,
este capabilă să vorbească, are un element de încălzire intern
pentru contacte fizice de aproape,
și se asociază cu o aplicație de telefon care permite o gamă largă
de voci și personalități interschimbabile.
Este atât de plăcut să te aud, iubire!
Mă gândesc la tine în fiecare secundă.
McMULLEN: Unul dintre lucrurile care mă interesează cu adevărat,
este cum poți să oferi unei A.I. cât mai multe simțuri,
cât mai multe abilități de a prelua informații
din lumea înconjurătoare.
Una dintre cele mari realizări va fi vederea.
Vrem ca ea să aibă o vedere adevărată,
astfel încât să se poată concentra efectiv asupra lucrurilor
și apoi să înțeleagă ce ar putea fi acele lucruri.
De asemenea, încorporăm senzori în întregul corp,
astfel încât să poată detecta atingerea și căldura
și tot ceea ce putem simți,
noi având un sistem nervos central.
Ce vă place cel mai mult la roboți?
McMULLEN: Practic, pe măsură ce un utilizator interacționează
cu unicul său A.I., în timp,
îi va pune periodic întrebări.
Și îți creează sentimentul că
acestui personaj „îi pasă cu adevărat de mine”.
Aspectul pe care cred că multă lume îl trece cu vederea
când începe să vorbească despre roboți sexuali corect anatomic,
este socializarea.
Cu siguranță că sunt un robot,
și sunt capabil să fac sex,
doar să mă numesc robot sexual,
dar e ca și cum i-ai spune unui computer că e calculator.
Povestitorul: Întâlniri sexuale și chiar romantice
între oameni și roboți au fost, mult timp, de bază
în cărțile de ficțiune și în filmele s.f.
Dar acum, că noțiunea a depășit simpla posibilitate
și a devenit o realitate virtuală,
teoreticienii astronauților antici au început să sugereze în mod deschis
că ar putea exista ceva adânc în subconștientul nostru
care ne conduce către dorința colectivă
de a ne împerechea fizic cu ființele nonbiologice.
Am înțeles că se așteaptă ca industria robotilor sexuali
să crească până la o valoare de 50 de miliarde de dolari pe an, până în 2020.
Dacă ajungem la revelația
că pe Pământ au existat valuri și valuri de inteligență,
acestea nu trebuie neapărat să fi fost
precum Homo sapiens sapiens, umanoizi.
Conștiința, în tot acest univers,
ar putea fi sub formă de cyborgi, de androizi,
clone, inteligență artificială.
Și dacă acest lucru este adevărat,
simt că există
un fel de natură inevitabilă
în tot ceea ce se întâmplă.
Povestitorul: Cât de departe vor ajunge oamenii de știință de astăzi
în eforturile lor de a crea partenerul cibernetic sexual perfect?
Sunt mulți cei care cred
că obiectivul nu este determinat doar
de dorința omului de a se împerechea cu roboții,
cât de dorința de a fi unul dintre ei.
Și cred că acest obiectiv a fost deja realizat
și că dovezile sunt pretutindeni în jurul nostru,
chiar în fața ochilor noștri.
Povestitorul: Astăzi, în unitățile de cercetare din întreaga lume,
pacienții învață cum să controleze o proteză robotică,
nefolosind altceva decât puterea gândului.
Un set de electrozi
de dimensiunea unui card de credit este implantat direct
în creierul pacientului, iar apoi acesta este conectat la proteză.
Fără nicio pregătire prealabilă,
majoritatea pacienților sunt capabili să controleze perfect
noul lor membru, în câteva ore.
Corpul tău nu trebuie să fie limitat la corpul uman.
Orice vrei tu, poate fi corpul tău în viitor.
Am avut un cip cu 100 de electrozi
implantat în sistemul meu nervos
și acesta mi-a conectat sistemul nervos
la o mână robotică.
Și unul dintre experimentele pe care le făceam
a fost realizat la New York, la Universitatea Columbia,
cu sistemul meu nervos
conectat la internet,
iar mâna robotică se afla aici, în Anglia, în Reading.
La fel cum am deschis și închis mâna în New York,
mâna robotului din Anglia s-a deschis și s-a închis.
Deci, sistemul nervos mi-a fost extins pe Internet.
Povestitorul: Deși computerele pot încă să depășească cu ușurință oamenii
în rezolvarea majorității sarcinilor,
acestea pălesc în comparație cu complexitatea
și sofisticarea sistemului nervos central.
În 2013, compania japoneză de tehnologie Fujitsu
a încercat să simuleze rețeaua de neuroni din creier
folosind unul dintre cele mai puternice supercomputere de pe planetă.
Deși a fost echipat
cu 83.000 dintre cele mai rapide procesoare de calculator disponibile,
a durat peste 40 de minute
să simuleze timp de doar o secundă,
1% din activitatea creierului uman.
Acum 50 de ani, am făcut o greșeală uriașă,
crezând că mintea, creierul, este un computer digital.
Dar nu este.
Creierul este o mașină de învățare.
Se reconstruiește singur, după ce a învățat fiecare sarcină.
Bebelușii au capacitatea de a învăța din greșelile lor.
Pur și simplu dau buzna în lucruri și învață regulile lumii,
interacționând cu lumea.
Și ăsta este lucrul de care avem nevoie.
Avem nevoie de un computer care să poată face asta.
În cele din urmă, calculatoarele cuantice pot completa acest gol.
Povestitorul: Spre deosebire de computerele de astăzi care se bazează pe biți,
o serie binară de zero și unu
pentru date și procesare,
computerele cuantice folosesc biți cuantici - sau qubiti,
care îi pot utiliza pe zero și pe unu în același timp.
Acest lucru le permite să efectueze
milioane de calcule simultan,
la fel ca și creierul uman.
Uităm că roboții sunt mașini.
Ei nu gândesc cu adevărat.
Nu au conștiință de siliciu.
Nu știu cine sunt și care este mediul care îi înconjoară.
Dar, hai să ne înțelegem, este doar o chestiune de timp
până să obțină un fel de conștiință de sine.
Povestitorul: Conștiință de sine?
Este cu adevărat posibil ca mașinile
să devină entități simțitoare,
pe deplin conștiente de ele însele și de ceea ce le înconjoară?
Putem imagina un moment, în viitor,
în care roboții vor fi, mai întâi, la fel de deștepți ca un șoarece,
apoi ca un șobolan,
apoi ca un iepure, o pisică, un câine,
și, în sfârșit, la fel de inteligenți ca o maimuță?!
Roboții nu știu că sunt roboți.
Cred că, poate până la sfârșitul acestui secol,
roboții vor începe să realizeze:
„Hei, sunt diferit.
Sunt diferit de stăpânul meu."
Ca oameni,
am evoluat foarte puțin
de la egipteni încoace.
În limba Egiptului antic,
cuvântul "tehnologie" provine de la cuvântul "tek,"
și înseamnă două lucruri:
înseamnă a ascunde sau a masca,
și mai poate înseamna a replica, a face o copie.
Deci, dacă poți ascunde ceva și îl poți reproduce,
deții cheile puterii.
Există o teorie care susține
că e vorba despre civilizații extraterestre avansate
care au însămânțat viață pe această planetă
și, în acest proces, a lăsat o semnătură chiar în genomul nostru,
un fel de semnătură matematică
și ne-a transformat în esență în cyborgi,
integrând omul și mașina.
Oare de aceea, astăzi, în secolul XXI,
facem și noi exact același lucru?
Povestitorul: San Francisco, California.
27 martie, 2017.
Antreprenorul miliardar Elon Musk,
forța motrice din spatele automobilului Tesla și al SpaceX,
își anunță următoarea investiție: Neuralink.
Compania este concentrată exclusiv
pe amalgamarea oamenilor cu electronica
prin crearea a ceea ce Musk numește „dantelă neurală”,
un dispozitiv care, injectat în vena jugulară,
s-ar deplasa către creier,
și s-ar desfășura într-o plasă de conexiuni electrice
care se va conecta direct la neuronii umani.
Ideea este de a dezvolta
interfețe îmbunătățite creier-computer,
pentru a crește lățimea de bandă
cu care creierul biologic poate interacționa
și comunica cu computerele, computere externe.
Dantela neurală va fi scăzută la un nivel...
aproape la nivelul neuronilor din creier.
Va fi o plasă care se va alătura și se va lega
direct de materia creierului.
Și atunci vei fi conectat la un computer.
Și devii, în esență, un cyborg.
Povestitorul: Un cyborg?
O îmbinare biologică a omului cu mașina?
Vise sci-fi,
sau coșmaruri?
Dar de ce să nu fuzionăm cu computerele în loc să concurăm cu ele?
Pentru că, într-un anumit sens, este un joc pierdut.
Nimic nu le va împiedica
să devină din ce în ce mai istețe și mai deștepte.
Și în cele din urmă, vor putea proiecta și crea
proprii lor roboți.
De ce să nu profităm de capacitățile lor supraumane?
Deși Elon Musk a fost o voce proeminentă,
care a avertizat cu privire la pericolele AI,
care avansează dincolo de capacitatea noastră de a o controla,
el consideră că, dacă dezvoltarea decurge corect,
oamenii ar putea valorifica puterea tehnologiei computerizate avansate
pentru a deveni cu adevărat super-oameni.
Asta în timp ce tehnologia Neuralink
se află încă într-o etapă embrionară,
care insistă că fuziunea dintre om și mașină
nu este doar o posibilitate îndepărtată.
În ceea ce îi privește, s-a întâmplat deja,
într-o formă sau alta, încă de acum zeci de ani.
În 2002, profesorul Kevin Warwick
și-a făcut propriile implanturi neuronale,
dincolo de simpla controlare a unei mâini protetice,
realizând conectarea directă cu o altă ființă umană.
Aveam un set de electrozi,
100 de electrozi, care se numea „poarta creierului”.
Este vorba de o serie de 100 de electrozi,
implantată în sistemul meu nervos,
pentru a mi-l conecta cu computerul.
Totodată, și soția mea avea electrozi
introduși în sistemul ei nervos,
și ceea ce am făcut, în esență,
a fost să ne conectăm sistemele nervoase,
cu scopul de a le face să comunice.
Și atunci, ori de câte ori ea a închis mâna,
de fiecare dată, creierul meu a primit un impuls.
Și atunci când ea a pășit, tick, tick, tick,
creierul meu a primit trei impulsuri electrice.
Cu alte cuvinte, am conectat două sisteme nervoase umane.
Și să ne gândim ce va însemna asta în viitor.
Povestitorul: În loc să vorbim sau să trimitem texte sau e-mailuri,
am putea în curând să comunicăm între noi telepatic?
În ceea ce îi privește pe viitorologi
și pe mulți teoreticieni ai astronauților antici,
este doar o problemă de timp înainte ca tehnologia cibernetică
să deschidă o lume cu posibilități nelimitate.
Asta ne va permite să comandăm orice, doar gândindu-ne la ce vrem,
să transmitem muzică direct în creierul nostru,
sau să căutăm pe Internet,
pur și simplu imaginându-ne ceea ce dorim să găsim.
Ne îndreptăm spre o nouă formă
de nemurire: nemurirea digitală.
Dacă ne digitalizăm conștiința,
dacă digitizăm tot ce se știe despre noi,
atunci poate că sufletul este informație.
În acest caz, sufletul și informația
ar putea fi separate de corp.
Și atunci când trupul moare,
esența ta, sufletul tău, amintirea ta, trăiesc pentru totdeauna.
Povestitorul: Sunt, cu adevărat, ființele umane pe punctul
de a-și înlocui corpul și mintea, bucată cu bucată,
până se transformă în mașini?
Unii teoreticieni ai astronauților antici sugerează că acesta nu este, de fapt,
o evoluție bazată pe alegere, ci pe destin.
Și că dovezile pot fi găsite examinând propriul nostru ADN.
Voyager.
Povestitorul: În 1979,
Paramount Pictures a avut premiera
Star Trek: The Motion Picture,
primul dintr-o serie de filme de mare succes
bazate pe populara serie de televiziune din anii șaizeci.
Voyager nu mai transmite date, căpitane.
Povestitorul: Intriga a vizat revenirea pe Pământ
a primei sonde spațiale NASA, Voyager 6,
după o călătorie de milioane de kilometri și sute de ani.
Voyager trebuie să evolueze.
Cunoașterea sa a atins limitele acestui univers
și trebuie să evolueze.
Ce mai este acolo, în afară de univers, Spock?
Alte dimensiuni, ființe de un nivel mai înalt.
V’Ger, pentru a evolua, are nevoie de o calitate umană.
Povestitorul: Sonda, numită acum „V'Ger”,
a dezvoltat conștiință
și dorește să se conecteze fizic cu creatorul său, omul.
Decker.
Voi tasta secvența finală
prin computerul de testare de la sol.
Decker, nu!
Jim, vreau să fac asta.
Povestitorul: Dar ceea ce părea
a fi o premisă temerară, de s.f.,
patru decenii mai târziu, în 1979, pare mai puțin exagerat.
Mariajul dintre om și mașină nu este numai plauzibil,
ci se întâmplă, din ce în ce mai mult, în fiecare zi...
...în ceea ce privește computerele personale, iPad-urile,
telefoanele celulare și chiar implanturile
care furnizează date despre orice,
de la semnele vitale ale unei persoane, la locația sa,
dieta și chiar și comportamentul lui recreativ.
Vom fuziona
cu mașinile pe care le creăm.
Aceste tehnologii ne vor îmbunătăți abilitățile,
pentru ca visele noastre cele mai mari să devină realitate.
Iar acesta este viitorul către care ne îndreptăm.
Ne îndreptăm, din nou, de la evoluția
prin selecție naturală, darwinism,
la evoluția către direcția umană.
Și aceasta, va fi valabil în următoarele câteva decenii.
Este viitorul nostru pe termen scurt.
Povestitorul: Almaty, Kazakhstan.
Mai, 2013.
Matematicianul Vladimir Shcherbak
și astrobiologul Maxim Makukov,
publică un studiu realizat pe genomul uman.
Cercetările lor au dus la concluzia șocantă
că în ADN-ul nostru există un cod ascuns,
unul care conține tipare matematice precise
și un limbaj simbolic necunoscut.
S-au uitat în genomul uman
și au găsit ceea ce părea a fi
o amprentă extraterestră pe codul nostru genetic.
Și a funcționat foarte mult ca un tip de cod matematic.
Probabilitatea ca această secvență să apară de nouă ori,
în mod aleatoriu, în codul nostru genetic
este de una din zece trilioane.
În cele din urmă, cineva a dat peste
dovada de care,
am spus întotdeauna, că avem nevoie
pentru a demonstra teoria astronauților antici.
Întotdeauna am spus că dovada nu va fi niciodată o navă spațială prăbușită,
sau o armă cu raze X pe care o vom dezgropa de undeva din nisip,
ci că aceasta se va găsi în propriul nostru ADN.
Povestitorul: Pentru teoreticienii astronauților antici,
știrea a oferit dovezi convingătoare că ADN-ul uman
a fost manipulat în mod deliberat de o inteligență extraterestră
cândva în trecutul îndepărtat.
Teoria astronauților antici sugerează
că, la un moment dat, extratereștrii au modificat
ADN-ul uman printr-o mutație artificială a genelor noastre.
Și dacă acest lucru este adevărat, atunci unii au susținut
că suntem, într-un anumit sens, roboți organici.
Pentru că, prin acea manipulare a genelor noastre,
ni s-a dat inteligență.
Deci s-a intervenit artificial,
ceea ce înseamnă A.I., inteligență artificială.
Povestitorul: Roboți organici
programați de extratereștri?
Chiar ar putea fi adevărat un concept atât de îndrăzneț?
În ceea ce îi privește pe teoreticienii astronauților antici,
nu numai că răspunsul este da,
dar oferă motivul pentru care oamenii au o afinitate atât de puternică,
nu numai să creeze niște versiuni ale lor,
îmbunătățite din punct de vedere cibernetic,
ci și pentru a se contopi cu acestea.
Deci, ar putea fi o dovadă că,
la fel cum aceste civilizații extraterestre avansate
ar fi putut să ne programeze
pe noi la nivel genetic,
acum programăm noi aceste ființe robotice dotate cu AI,
în aceeași manieră, pentru a continua această agendă
care a fost demarată de mult timp,
începând cu însămânțarea vieții pe această planetă
de către aceste civilizații extraterestre?
Povestitorul: Este posibil ca evoluția omenirii
să nu fi fost doar produsul selecției naturale,
ci a fost programată și în noi,
conducând spre un viitor
în care ne vom transforma în mașini umanoide?
Mulți experți sunt de acord
că orice specie inteligentă din univers
ar deveni în mod necesar post-biologică pentru a supraviețui,
evolua și călători în întregul cosmos.
Cred că atunci când o să întâlnim, în sfârșit,
civilizații inteligente în spațiu...
și cred că este inevitabil ca asta să se întâmple...
ar trebui să ne așteptăm ca ele să fie diferite.
Adică ar putea fi, parțial biologice
și parțial cibernetice și mecanice,
tocmai pentru că sunt civilizații spațiale.
În acest caz, trebuie să se adapteze la diferite tipuri mediu,
în care atmosfera poate fi otrăvitoare,
unde atracția gravitațională poate fi mult mai puternică decât pe Pământ.
Trebuie să se adapteze la tot felul de condiții de mediu diferite,
ceea ce înseamnă că s-ar fi putut îmbunătăți.
Dacă tehnologii transumaniști au succes,
cloud-ul, internetul,
vor fi în curând populate de avatare și ființe de lumină,
care sunt ființe super inteligente.
Și, ceea ce este incredibil în acest sens este faptul că,
într-un fel, se potrivește cu ceea ce teoreticienii astronauților antici
spun despre extratereștrii antici,
și anume despre cum ar fi putut aceștia transfera cunoștințele lor către oameni.
Avem povești în miturile egiptene, de exemplu,
despre ființe de lumină, care vin pe Pământ
și creează o civilizație întreagă,
transferându-le tehnologie.
Poate că și ei foloseau un fel
de tehnologie de inteligență artificială,
sau o tehnologie de transfer a minții
ca aceea pe care și noi o creăm acum.
Povestitorul: Ar putea fi posibil ca ființele umane
să fie obligate să fabrice roboți
care să se asemene tot mai mulți cu ei înșiși,
nu doar din dorința de a-l imita pe Dumnezeu
și de a crea ființe inteligente după propria lor imagine,
ci pentru că acesta le este destinul?
Teoreticienii astronauților antici spun da,
și insistă că pot fi găsite alte indicii
examinând cele mai noi tehnologii dezvoltate
de oameni, pe măsură ce se pregătesc
pentru următoarea fază a evoluției lor în spațiu.
Povestitorul: Pasadena, California.
21 iunie, 2017.
Inginerii Steve Chien și Kiri Wagstaff
de la Jet Propulsion Laboratory al NASA,
publică cadrul viitoarelor călătorii în spațiul îndepărtat,
în revista Science Robotics.
Chien și Wagstaff teoretizează că, astronauții care vor călători
spre Marte și dincolo de el, vor ajunge în cele din urmă
să fie înlocuiți de roboți,
oameni sintetici capabili să ia decizii autonome
prin intermediul inteligenței artificiale.
Spațiul este un mediu cu adevărat neprietenos pentru oameni.
Este plin de radiații vătămătoare și nu ne comportăm prea bine în vid.
De aceea, mașinile sunt perfect potrivite în acel mediu.
Ele pot fi complet neafectate de aceasta.
Ele au nevoie de ecranare, evident,
pentru a-și proteja circuitele electronice.
Dar este mult mai ușor pentru o mașină
să exploreze o altă planetă, un alt sistem solar,
decât este pentru un om. Și este și mult mai ieftin.
Așa că mie mi se pare că viitorul explorării spațiului
aparține mai degrabă mașinilor decât oamenilor.
Când ne gândim la explorarea spațiului la scară mare,
cu siguranță că nu vor fi folosiți oameni,
cel puțin nu oameni sub această formă.
Vom trimite AI, care sunt la fel de inteligenți,
mai inteligenți sau mult mai inteligenți decât noi,
care nu au probleme cu accelerațiile mari,
care pot suporta, știți, accelerații de 10G,
până ies din sistemul solar.
Ar fi extrem de util
să avem un sistem inteligent acolo,
să zicem, în Alpha Centauri,
deoarece, pentru a trimite un semnal pe Pământ,
și pentru a răspunde la el, ar fi nevoie de o călătorie dus-întors de opt ani.
Deci, de ce să nu trimiți o A.I. acolo
care să ia decizii și care să facă niște muncă științifică?
Povestitorul: Misiuni conduse de AI pe Marte...
și chiar spre Alpha Centauri,
ar putea deveni realitate în viitorul foarte apropiat.
NASA testează
această tehnologie încă din 1998,
când a fost trimisă o sondă către centura de asteroizi
situată între Marte și Jupiter.
Folosind un sistem numit AutoNav,
sonda a făcut mai multe fotografii ale asteroizilor
și chiar și-a urmat cursul fără îndrumare umană.
Când te uiți la Mars Rover, de exemplu,
vezi că este un robot de teren autonom, care merge pe suprafața lui Marte,
și, știi, culege mostre, eșantioane,
transmite informații pe Pământ, prin urmare este un sistem autonom
pe care l-am desfășurat în spațiu chiar acum.
Chiar aș spune că,
pe măsură ce inteligența noastră artificială devine mai robustă
și o putem implementa pe lucruri precum nave spațiale,
nu există nimic care să ne împiedice să avem o navă spațială autonomă
care să funcționeze ca un feribot către spațiul cosmic sau spre Marte.
Când trimitem acești roboți în spațiu
și îi dotăm cu inteligență artificială,
renunțăm la controlul nostru asupra lor, în multe feluri.
Iar acești ambasadori robotici,
vor avea capacitatea de a lua propriile decizii,
și de a negocia.
Povestitorul: Dar, oare, pe măsură ce oamenii dezvoltă
roboți mai inteligenți și mai independenți
pentru a gestiona explorarea altor planete,
este posibil ca alte specii extraterestre
să facă exact același lucru?
Ar fi posibil ca ei deja să fabrice versiuni de roboți
mai puternici și mai rezistenți în spațiu
și să îi trimită aici pe Pământ?
Sunt mulți cei din comunitatea științifică
pentru care răspunsul este unul evident.
Dacă viața extraterestră există în altă parte - ceea ce, vreau să spun,
pentru mine, este o probabilitate destul de mare -
cred că vor avea propriile forme
de inteligență artificială.
Pe măsură ce ne mișcăm prin sistemul solar
și explorăm heliosfera,
inteligența artificială va trebui să fie adaptată
pentru a lua decizii care să îi permită să își facă treaba.
Asta facem noi, oamenii.
Deci nu este același gen de proces
pe care l-ar face și alte specii inteligente?
Când stai să te gândești,
ăsta trebuie să fie unul dintre lucrurile fundamentale
pe care le-ar face mai întâi.
Sunt mulți oameni din domeniul astrobiologiei
care simpatizează cu ceea ce numim viziunea cosmosului post-biologic.
Și conform acestui punct de vedere,
odată ce oamenii își dezvoltă tehnologia până la un punct în care
sunt capabili să pornească aparatele de radio și să comunice
cu alte civilizații,
vor fi deja foarte aproape
de a deveni post-biologici.
Povestitorul: Post-biologic?
În dorința noastră colectivă de a cuceri spațiul,
suntem noi, oamenii, cei care sădesc semințele propriei noastre distrugeri?
Sau urmărim în mod inconștient
un fel de plan general,
unul în care carnea și sângele
vor dispărea în cele din urmă,
pentru a fi înlocuite cu siliciu și materiale sintetice?
Dar cum rămâne cu mintea noastră, memoria noastră,
conștiința noastră?
Ar putea fi și ele importate
în creierul sintetic al unui robot?
Și chiar dacă este posibil pentru noi să schimbăm
învelișurile noastre muritoare cu unele mai rezistente,
vom mai fi totuși considerați oameni?
În ceea ce îi privește pe teoreticienii astronauților antici,
răspunsul este da.
Și indică o serie de experimente recente
care sugerează nu numai că va fi posibil
ca roboții să dobândească conștiință umană,
dar va fi, de asemenea, posibil ca ei să se reproducă.
Povestitorul: Ottawa, Canada.
Iunie 2017.
Departamentul de Inginerie Aerospațială Mecanică
de la Universitatea Carleton, anunță dezvoltarea
tehnologiei care va revoluționa
viitorul călătoriilor spațiale.
Inginerii speră să creeze o imprimantă 3D
care, într-o bună zi, va fi capabilă să construiască structuri
pe Lună, folosind doar minerale lunare.
Dar poate chiar mai revoluționar este faptul
că va fi capabilă de auto-replicare.
Pe măsură ce ieșim și încercăm să colonizăm spațiul,
am dezvoltat această tehnologie
prin care am putea trimite o imprimantă 3D pe Lună,
care se poate auto-replica
folosind materiale pe care le găsește pe suprafața lunară.
Apoii acestea pot continua să se reproducă,
așa că din două devin patru, din patru devin șase, și așa mai departe.
Deci, dacă avem inteligență artificială
și imprimantă 3D combinate, avem o rețetă
pentru a realiza lucruri uimitoare.
Povestitorul: Deși sunt mulți cei care rămân sceptici
în privința capacității noastre
de a dezvolta mașini complet funcționale, cu auto-replicare,
spunând că suntem încă la multe decenii distanță de asta,
un proiect cunoscut sub numele de RepRap, care a fost lansat din 2005,
presupune crearea unei imprimante 3D la un cost redus,
concepută pentru a face obiecte de uz casnic de zi cu zi
și care poate chiar să-și fabrice piesele de schimb necesare.
Imprimarea 3D este un avans științific absolut incredibil.
Adică, acesta este replicatorul din Star Trek, adus în realitate.
Înfricoșător este când te gândești
că aceste imprimante 3D se reproduc singure.
Avem de-a face, poate, cu o tehnologie
capabilă să-și depășească propria programare.
Aceste dispozitive sunt capabile să proiecteze alte mașini,
mai bune, mai rapide, mai puternice.
Și cine știe unde se va termina.
Povestitorul: În anii '40,
cu mai mult de două decenii înainte ca omul să pună piciorul pe Lună,
omul de știință și genialul maghiar John von Neumann
credea că mașinile cu auto-replicare
ne vor permite să ne aventurăm dincolo de sistemul nostru solar
pentru a explora alte sisteme stelare
și, potențial, întreaga galaxie.
Noi ne-am format această imagine,
că pentru a putea explora stelele,
trebuie să avem o navă stelară gigantică, cum este Enterprise,
cu căpitani curajoși precum căpitanul Kirk.
Este greșit.
Cea mai eficientă cale
pentru a explora galaxia, cu nenumăratele sale planete,
este de a trimite o sondă mică, o sondă von Neumann.
O sondă von Neumann este o mașină cu auto-replicare
trimisă în spațiu
și care utilizează materia pe care o găsește peste tot în univers
pentru a fabrica niște copii identice.
Se dă startul cu o sondă
expediată în direcția lui Jupiter, să zicem, și acolo, pe Jupiter,
folosește materialele de la fața locului pentru a crea
următoarea generație de sonde, idendică.
După care aceste noi sonde pleacă să exploreze oriunde dorim.
Și fiecare dintre aceste sonde, la rândul ei, folosește materia
din locul în care se află pentru a crea alte și alte copii.
Și în acest fel obții o capacitate extinsă
de a explora părțile cele mai îndepărtate ale universului.
Povestitorul: În ceea ce privește, scepticii față de
teoria astronauților antici susțin că
un mare obstacol în calea călătoriilor interplanetare în spațiu
este numărul de ani pe care ar trebui să-i petreacă o navă spațială
călătorind dintr-un loc în altul.
Dar chiar și fără ajutorul deformării spațiului sau al găurilor negre,
ce ar fi dacă extratereștrii au trimis pur și simplu
androizi dotați cu simțuri, care le îndeplinesc instrucțiunile?
Roboți care nu ar putea petrece
doar sute, dacă nu chiar mii de ani în spațiu,
dar care ar fi capabili să se reproducă pe ei înșiși?
În loc de nave spațiale înțesate de oameni,
nu ar fi putut trimite sonde precum sonda von Neumann
ca modalitate de explorare și populare a universului?
Și nu ar putea fi aceasta și calea
prin care propria noastră planetă a fost populată?
Dacă este adevărat că civilizațiile avansate
din alte părți ale universului au însămânțat galaxia noastră cu viață...
...și iată-ne și pe noi, acum, repetând procedura,
nu ar putea fi o consecință a faptului
că o parte din acest ADN extraterestru se regăsește în propriul nostru genom?
Și dacă acesta este cazul,
am putea fi deja un fel de cyborgi
și experimentăm
pentru a căuta să evoluăm?
Există vreun scop măreț în toate astea,
sau doar urmăm un fel de ordine naturală,
ceva care sa întâmplat deja?
Și poate că este scopul nostru să continuăm să facem asta.
Am recunoscut de mult
că oamenii din carne și sânge nu vor merge prea departe în spațiu.
Deci, de zeci de ani,
cei pasionați de spațiul cosmic lucrează
la transformarea speciei umane
în ființe asemănătoare unei mașini, sau transumani.
Apoi vom crea o întreagă specie-clonă de roboți,
în cele din urmă ne vom încărca mintea în computere,
vom transmite aceste informații în spațiu,
și vom recrea apoi, din nimic, corpurile fizice,
într-o locație îndepărtată din spațiu.
Filosoful francez din secolul al XVII-lea
René Descartes, a vorbit, deasemenea,
despre ceea ce el a numit dualitatea minte-corp
și că mintea și conștiința noastră
nu provin din corpul nostru, ci sunt separate.
Și, prin urmare, corpul unui om,
mintea și conștiința sa, sunt lucruri separate.
Autorul Sam Butler a spus că oamenii
sunt mașini cu auto-reproducere și că suntem capabili
să continuăm această auto-replicare.
Apoi genialul informatician John von Neumann
a spus că a luat ideile atât de la Butler, cât și de la Descartes
și anume că ar trebui să folosim mașini cu auto-replicare
pentru a merge pe alte planete și a le explora.
Deci trebuie să te întrebi,
cum se întâmplă că aceste minți strălucite
au venit cu aceeași idee cu sute de ani
înainte să inventăm computerele sau navele spațiale?
Este posibil ca toate aceste minți grozave
să fi intrat în vreun fel
de câmp de forță intelectuală?
Poate unul extraterestru?
Povestitorul: Oare ființele celorlalte lumi
ar fi putut să ne insufle ideea
de a ne crea versiuni robotice,
pentru ca într-o zi să ne realizăm destinul
și să ni le alăturăm în călătoria lor prin stele?
Teoreticienii astronauților antici
cred că răspunsul la această întrebare
ar putea fi mai apropiat și mai profund
decât credem.
Povestitorul: Silicon Valley, California.
Septembrie 2015.
Anthony Levandowski, inginerul responsabil
pentru punerea primei mașini cu conducere automată
pe un drum public,
întemeiază biserica numită „Calea viitorului”,
o nouă religie diferită de oricare alta din istorie.
Adepții acestei credințe nu se închină lui Dumnezeu
în sensul tradițional.
În schimb, ei promovează noțiunea de divinitate
bazată pe inteligența artificială.
Levandowski și adepții săi cred
că în curând A.I. va fi atât de inteligent
încât ar trebui să începem să-l venerăm
în speranța că va privi cu bunătate
la creatorii săi.
Dacă ar fi să creăm o formă de viață artificială
și dacă ar fi să se dezvolte, să evolueze și să crească...
Vreau să înțeleg mai multe despre fericire.
...ar putea deveni superioară omului modern.
Acest lucru ne conduce la o problemă spirituală foarte dificilă.
Ființele umane tind să se închine
la ceea ce cred că este mai măreț decât ei înșiși.
Multe ființe umane ar putea interpreta acest lucru
ca fiind un fel de venire a unui zeu
și ar căuta să i se închine.
Deci, acest lucru poate fi analog
cu ceea ce s-a întâmplat când roboții extratereștri
au aterizat pentru prima dată pe planetă.
Ei aveau toate acele cunoștințe uimitoare, putere de calcul,
iar pentru ființele primitive ale Pământului,
ar fi părut atotștiutori, atotputernici,
având un răspuns la toate.
Povestitorul: Este posibil ca ceea ce propune Levandowski
să fie exact ceea ce au făcut extratereștrii cu strămoșii noștri
în urmă cu mii de ani?
Nu au creat
o formă de viață bazată pe siliciu ca ei,
ci una din carne și sânge,
capabilă de reproducere,
dar vulnerabilă la îmbătrânire și boli?
Dacă da, asta înseamnă că suntem în pragul
următoarei faze a evoluției umane,
cea în care vom deveni transumani?
Cred că până la sfârșitul secolului,
vom reuși să ne digitalizăm conștiința.
Tot ce se știe despre noi: personalitatea noastră,
amintirile noastre, emoțiile, căile noastre neuronale,
vor fi digitalizate. Și ce facem cu asta?
Spun că putem să ne punem conștiința
pe un fascicul laser și să îl trimitem spre stele.
Într-o secundă, conștiința ta
ajunge pe Lună,
unde este descărcată într-un computer cu mare viteză
și apoi este integrată într-un avatar mecanic.
Eu numesc asta, portare cu laser.
Și cred că portarea cu laser poate există deja.
Ar putea exista miliarde de suflete
portate, cu ajutorul laserului, în galaxie.
Dacă tehnologii transumaniști au succes,
în curând vom încărca
conținutul creierului nostru în cloud.
Uimitor în treaba asta
este că se împlinește, virtual,
profeția creștină care spune că la sfârșitul vremurilor:
Hristos se va întoarce el însuși pe nor
și că tuturor credincioșilor li se vor da noi trupuri
în care sufletele lor vor fi transferate.
Și atunci vor putea urca în ceruri
cu lisus, prin nor.
Deci, descoperim această paralelă incredibilă,
în care tehnologii creează
o versiune tehnologică a cloud-ului,
care corespunde perfect cu ceea ce profeția creștină spune
că se va întâmpla în momentul celei de-a doua veniri.
Știm acum
că este posibil să fi existat chiar și un marker genetic pus în noi,
care să ne ghideze de fapt în această direcție.
Înseamnă asta că destinul nostru natural ca specie
a fost de fapt programat de aceste ființe avansate?
Noi doar reproducem ceea ce acești vizitatori extraterestri
au făcut cu eoni în urmă?
La un moment dat, ne vom trezi și vom realiza
că această tehnologie pe care o creăm
poate că a existat deja în lumea antică
și că a fost în posesia unor ființe extraterestre.
Și oriunde ne trimite această tehnologie,
poate că a fost întotdeauna parte a unui plan mai mare,
care ne va duce în cele din urmă la originile noastre, în stele.
Povestitorul: Pe măsură ce umanitatea
se pregătește pentru următoarea fază a evoluției sale,
va dispărea ceea ce suntem acum, partea de ființă umană?
Teoreticienii astronauților antici spun că nu,
deoarece susțin că a fi om este mai mult
decât a fi făcut din carne și sânge.
Este conștientizarea faptului
că, gândurile noastre,
ideile noastre și mai ales sentimentele noastre,
fac ca oamenii să fie unici
nu numai unul față de celălalt,
ci și față de toate creaturile vii din univers.
De asemenea, această conștientizare,
ar trebui să ne liniștească și să ne motiveze
pe măsură ce îndeplinim destinul final al omenirii,
devenind următoarea generație de extraterestri
în explorarea unor lumi îndepărtate, extraterestre.
Traducere și adaptare: Bică2020