Povești antice,
descriu civilizații care au existat cu mult înainte de a noastră.
Istoriile transmise pe cale orală,
vorbesc întotdeauna despre acel „înainte de înainte”.
Pe când zeii și oamenii mergeau, împreună, pe Pământ.
Noi descoperiri,
aruncă provocări istoriei convenționale.
Aceste site-uri mezo-americane
dilată, de fapt, intervalul de timp pentru arheologie,
de la 10.000 de ani la... multe zeci de mii de ani.
Iar structurile monumentale
ne sugerează că, tot ceea ce credeam că știm
despre planeta noastră, este greșit.
Acest oraș piramidal este scufundat la o atât de mare
adâncime în ocean, încât probabil că are o vechime de vreo 50.000 de ani.
Nu există nicio îndoială în mintea mea,
că civilizațiile care au existat
pe această planetă, posedau o tehnologie înaltă.
Au primit ajutor de la extratereștri.
Dar, dacă pe Pământ existau
civilizații umane în urmă cu zeci de mii de ani,
ce s-a întâmplat cu ele?
Și oare nu ar putea fi doar o chestiune de timp până când soarta lor...
va deveni și soarta noastră?
Există o ușă
în univers.
Dincolo de această ușă este promisiunea adevărului.
Ni se cere să punem la îndoială tot ceea ce
am fost învățați vreodată.
Dovezile sunt peste tot, în jurul nostru.
Viitorul este chiar în fața ochilor noștri.
Nu suntem singuri.
Nu am fost niciodată singuri.
LUMEA ÎNAINTE DE TIMP Traducere și adaptare: Bic@2020
♪ ♪
Aprilie 2018.
Omul de știință de la NASA
și astrofizicianul Adam Frank,
publică o lucrare revoluționară
care abordează o întrebare interesantă:
ar fi putut exista, în trecutul îndepărtat al Pământului, civilizații avansate
care s-au pierdut complet în istorie?
Această lucrare a pus o întrebare foarte interesantă
și anume: putem detecta civilizațiile antice
vechi de zeci de mii de ani?
Și răspunsul este că, interesant, într-adevăr, nu, nu putem.
Pentru că toate dovezile existenței acestor civilizații, dar și rămășițele acestora,
ar fi fost distruse în acest interval de timp.
Dovezile despre aceste civilizații
ar fi greu de găsit, spuneau ei.
Cataclismele și modificările care au afectat în trecut Pământul,
ar fi șters dovezile acestor civilizații.
Știi, noi suntem o civilizație tehnologică
de doar câteva sute de ani.
Acesta nu este, în sine, un interval de timp foarte lung.
Așadar, dacă civilizația noastră ar fi distrusă,
am dispărea
din consemnările din viitor.
Odată cu dispariția omenirii,
toți zgârie-norii,
toate urmele civilizației umane,
vor dispărea după vreo mie de ani.
Deci, cine știe ce va rămâne
după 100.000 de ani
sau, în unele cazuri, după sute de mii de ani?
Conform arheologiei clasice,
prima civilizație a Pământului a apărut
în zona Irakului de azi, în jurul anului 3000 î. Hr.
Dar istoriile care au supraviețuit de la multe popoare antice,
vorbesc despre o epocă anterioară,
una în care muritorii și ființele cunoscute
sub numele de „zei”, trăiau unii lângă alții.
Istoriile transmise pe cale orală au rezistat
generații după generații.
Și ele vorbesc întotdeauna despre vremea de „dinainte de înainte”,
pe când zeii și oamenii mergeau, împreună, pe Pământ.
Hesiod a fost un autor grec care a scris
despre cele cinci Epoci ale umanității:
Epoca de Aur, Epoca de Argint, Epoca Bronzului,
Epoca Eroilor și Epoca Fierului.
În Epoca de Aur, practic, oamenii
duceau o viață frumoasă, laolaltă cu zeii.
Și s-a crezut că acest lucru a fost real, nu un mit.
Aztecii au alte vârste ale omului.
Alte culturi au modalități similare de a fragmenta timpul
și de a merge înapoi, profund, în trecut.
Este modul lor de a-și înțelege originile.
Când ne uităm la înregistrările istorice
ale grecilor și aztecilor,
observăm că ei vorbesc adesea despre „vârste”.
Adesea, acestea „vârste” se întind pe mii de ani.
Și deschid posibilitatea ca omenirea, de fapt, să fi trecut
prin perioade intermitente de întuneric și lumină
acum multe, multe mii de ani, de milenii.
Și asta este doar o parte din experiența noastră de aici, de pe Pământ.
Povești despre o epocă anterioară oamenilor moderni
pot fi găsite chiar în primele texte iudaice,
care descriu o rasă de oameni care a existat pe Pământ
înainte de Adam cel biblic.
Civilizațiile pre-adamice
sunt sugerate în Biblie.
Există o genealogie curioasă, care este descrisă
în Cartea Genezei, Capitolul 36,
care afirmă că aceștia sunt regii
care au domnit în țara Edomului,
înainte de a exista un rege în Israel.
Au existat civilizații inteligente, avansate tehnologic,
de natură umanoidă,
aici pe Pământ, înainte de Adam.
În literatura enohiană
avem o descriere a faptului că a existat o civilizație avansată tehnologic, ajunsă
chiar până în punctul de a poseda tehnologie nucleară.
♪ ♪
Cred că avem informații
care provin din mai multe culturi, din multe tradiții,
că ceva exista
și înainte de dezvoltarea civilizației noastre moderne.
S-ar putea să mai fi existat
și alte civilizații pe Pământ, înaintea celei actuale,
care nu a fost deci singura civilizație tehnologică de pe planetă,
ci doar cea mai recentă.
Doar că au existat unele anterioare,
care au fost distruse
și care au devenit uitate în timp.
S-ar putea oare ca aceste povești străvechi
să nu fie doar niște fantezii,
iar planeta noastră să fi fost martoră la creșterea și decăderea
mai multor așa-numite „civilizații avansate”?
Avem istorisiri despre Epoca de Aur,
când așa-numiții „zei” se amestecau printre oameni.
Așa că, se pune întrebarea: ce zei erau,
în ce timp, cine erau aceștia?
Conform arheologiei convenționale, zeii nu erau altceva
decât o născocire a imaginației strămoșilor noștri.
Și nu sunt convins din toată inima de acest lucru,
deoarece strămoșii noștri au fost foarte expliciți
când au făcut distincția între zeii elementelor naturii
și zeii care au coborât, de fapt, fizic, din cer
și care au instruit omenirea în diferite domenii de activitate.
Deci, dacă există o civilizație preistorică, eu spun că acea
cunoaștere a venit de la extratereștri.
O idee centrală din spatele a ceea ce este cunoscut
sub numele de „teoria astronauților antici” este ipoteza
că extratereștrii au venit pe Pământ în trecutul îndepărtat
și au modificat cursul umanității.
Dacă diferitele povești ale civilizațiilor antice
sunt adevărate, inclusiv cele referitoare
la zei care trăiesc printre muritori,
asta ar putea oare însemna că vizitele extraterestre
ar fi putut avea loc chiar de mai multe ori?
Teoreticienii astronauților antici cred
că o noțiune atât de profundă nu numai că este posibilă,
dar spun că dovezile pot fi găsite
examinând poveștile civilizației sumeriene
datând de acum 5.000 de ani...
și ființele pe care le-au numit Anunnaki
Termenul „Anunnaki” înseamnă
„cei care au venit din ceruri”.
Iar strămoșii noștri au crezut că sunt vizitați
de aceste ființe magice divine.
În textele antice sumeriene,
aceste ființe erau descrise
ca aducătoare de cunoaștere și de știință.
Au fost adesea descriși ca oameni de tip pasăre.
În mod curios, o figură asemănătoare
cu Anunnaki, având cap de pasăre,
există în arta rupestră descoperită în peștera Lascaux, Franța,
care datează de la aproximativ 16.000 î. Hr.
În peștera Lascaux, se află un puț adânc,
cu o poveste picturală incredibilă pe perete.
Ne arată o creatură imensă, asemănătoare unui taur,
alături de care se află un om-pasăre,
o ființă cu cioc de pasăre.
Omul-pasăre din peștera Lascaux
a fost considerat o figură șamanistă.
Dar trebuie să punem întrebarea: Ar putea fi ceva mai mult de atât?
Ar putea fi vorba oare de o ființă din altă lume,
o ființă extraterestră, care a interacționat
cu această cultură preistorică, în Franța?
În 2019,
arheologii din Indonezia
au anunțat că au descoperit
într-o peșteră de pe insula Sulawesi,
artă rupestră despre care ei presupun că a fost creată
cu cel puțin 44.000 de ani în urmă.
Dacă este adevărat, este cea mai veche descriere
pictografică a unei povestiri, găsită vreodată.
Și curios, printre imaginile pictate pe pereții peșterii,
se află o descriere a unei figuri asemănătoare unui om cu cap de pasăre.
Picturile înfățișează un grup de opt vânători umanoizi,
care se apropie de un grup de animale.
Unul dintre ei pare să aibă
un cioc foarte mare, ca de pasăre.
De mai bine de 44.000 de ani,
avem acești oameni-pasăre în Indonezia.
Acum 18.000 de ani, sunt descriși în Franța.
Deci, care sunt șansele ca aceste figuri
de oameni-pasăre să fie create,
din pură coincidență, în zone atât de diferite?
Trebuie să ne întrebăm: Sunt acești oameni-pasăre
reprezentanți ai zeilor Anunnaki,
extratereștrii care au venit
peste tot în lume, în preistorie?
Dar dacă, conform teoriei astronauților antici,
e adevărat că Pământul a găzduit cu mult înainte de lumea noastră
numeroase alte civilizații avansate,
ce s-a întâmplat oare cu ele?
Și de ce nu se găsesc dovezi clare, care să demonstreze că au existat?
Pentru mulți, răspunsul poate fi găsit ascuns „la vedere”,
iar dovezi solide există sub forma obiectelor
realizate folosind singura substanță care poate rezista testului timpului,
piatra.
Dr. Mark Carlotto, inginer aerospațial
și expert în imagistică prin satelit,
a petrecut ultimii trei ani investigând
unele dintre cele mai impresionante situri arheologice din lume.
După ce a examinat îndeaproape
orientarea geografică precisă a fiecărui sit,
el a ajuns la concluzia incredibilă
că multe structuri antice oferă dovezi ale faptului
că sunt mult mai vechi decât a sugerat
arheologia convențională
și probabil că au fost construite cu zeci de mii de ani în urmă.
Dacă te uiți atent,
vezi că multe monumente sunt adesea
construite cu respectarea
orientării spre punctele cardinale.
Deci, cunoștințele despre Pământ, cunoașterea astronomiei,
a cerurilor, au fost elemente foarte importante în aceste alinieri.
Deoarece majoritatea structurilor megalitice ale lumii
au fost construite astfel încât să fie într-o
aliniere precisă cu direcțiile punctelor cardinale ale Pământului,
spre nord, sud, est și vest,
investigația doctorului Carlotto a dus
la o altă descoperire, după ce a observat
că Teotihuacán, complexul antic din nordul orașului Mexic,
nu a fost aliniat corect.
Atunci i-a venit în minte o posibilă explicație extraordinară:
Poate că structura a fost construită
cu zeci de mii de ani mai devreme,
când polii Pământului nu se aflau în pozițiile lor actuale.
Era o idee șocantă, dar nu atât de forțată pe cât pare.
În anii 1950,
omul de știință Charles Hapgood, educat la Harvard,
a propus o teorie cunoscută sub numele de deplasare crustală,
prin care, arată că, în anumite momente din istorie,
scoarța Pământului își schimbă brusc și rapid poziția și,
în acest proces, se schimbă și pozițiile
Polului Nord și Polului Sud.
Tectonica plăcilor presupune existența unor plăci care se mișcă încet,
ca plăci separate, individuale.
Charles avea o teorie care,
în esență, propunea existența unei mișcări lente și constante,
dar, în realitate, el era cu adevărat interesat de mișcările bruște și rapide
ale scoarței terestre, în ansamblu.
Hapgood spunea că
scoarța subțire a Pământului
poate aluneca pe manta.
Și, prin urmare, Polul Nord și Polul Sud
se pot schimba între ei,
iar acest lucru provoacă schimbări uriașe, cataclismice.
Analiza lui Hapgood s-a bazat
pe datele climatice... pe analiza modelelor schimbărilor climatice,
pe modificările modelelor glaciare,
pe epocile glaciare
și apoi, pe corelarea acestor tipare
cu ceea ce el credea că este cauza:
schimbarea polilor între ei.
Hapgood credea că
în ultimii 100.000 de ani, sau cam așa ceva,
au existat trei localizări ale Polului Nord.
Și când m-am uitat la imaginile
acestor site-uri mezo-americane
și am realizat că piramidele și templele
nu erau aliniate către nord, m-am gândit că, probabil,
erau aliniate către vreuna dintre fostele poziții ale Polului Nord,
descoperite de Hapgood.
Hapgood, de fapt, a trimis teoria sa și lui Albert Einstein,
care a aprobat-o.
Când Einstein a murit,
cartea lui Hapgood era deschisă, pe birou.
Dr. Carlotto consideră că
unele dintre cele mai impresionante structuri antice din lume
nu numai că sunt o confirmare a teoriei lui Hapgood,
ci că ne modifică radical înțelegerea
vieții inteligente de pe planeta Pământ.
Astfel, procesul meu de analiză
a acestor imagini începe cu
o imagine înregistrată geografic,
unde nordul este sus.
De exemplu, aici avem orașul Teotihuacán.
Și de aici a început căutarea mea.
Și permite-mi să evidențiez cele patru laturi,
astfel încât să putem defini o direcție spre nord.
După cum se poate vedea în această imagine,
piramida nu este orientată spre punctele cardinale...
nord, sud, est și vest
Pentru a-și testa teoria,
dr. Carlotto a fost curios să afle
dacă și alte structuri antice
prezentau aceeași anomalie geografică ca și Teotihuacán.
Ceea ce am făcut în final, a fost să dezvolt un algoritm,
ca bază pentru analiza alinierii lor.
Deci, acum, așa cum se va vedea când vom micșora imaginea,
vom constata că Teotihuacán este aliniat la alte site-uri
din vecinătate.
Și vă voi arăta asta mărind imaginea, aici.
Iar aceasta, arată o serie de alte site-uri din Valea Mexicului,
care sunt aliniate aproximativ pe aceeași direcție.
Toate aceste linii, sunt meridiane
care duc la un punct, la est de Golful Hudson.
În mod incredibil, aceste site-uri se aliniază cu poziția
pe care Hapgood a indicat-o cândva pentru Polul Nord.
Hapgood credea că polul din golful Hudson a existat
în urmă cu 12.000, până la 18.000 de ani.
Deci, aceste site-uri, în virtutea alinierii lor
la acest pol particular, ar putea avea vârsta aceasta.
În cazul în care analiza doctorului Carlotto este corectă,
aceasta ar fi data construcției Teotihuacán-ului,
acum cel puțin 10.000 î. Hr.,
dată care este cu 10.000 de ani mai veche
decât propun arheologii convenționali.
Și el susține că
alte situri antice au fost construite chiar mai devreme.
Unul dintre cele mai enigmatice locuri de pe Pământ este Baalbek,
Templul lui Jupiter, din Liban.
După cum puteți vedea, acest site
este orientat către un punct din nordul Groenlandei,
despre care Hapgood credea
că era o fostă poziție a Polului Nord.
Bazat pe teoria lui Hapgood,
alinierea Baalbek-ului la Groenlanda de Nord
ar data-o, uimitor, cu 50.000 de ani în urmă.
Un alt site din apropiere,
Zidul de Vest din orașul lerusalim,
este aliniat în tot direcția polului Groenlandei.
Și hai să aruncăm o privire și la un al treilea site,
Partenonul din Atena.
Credem că structurile originale de pe aceste site-uri...
cu alte cuvinte, siturile originale, în sine...
au fost clădite în urmă cu 50.000 de ani.
Potrivit dr. Carlotto,
acestea nici nu sunt cele mai vechi structuri care există pe Pământ.
Pe baza teoriei lui Hapgood,
Polul Nord a fost situat în Marea Bering
acum mai bine de 100.000 de ani.
Iată, acesta este Templul celor Șase Monoliți
de la Ollantaytambo,
Templul Soarelui.
În mod normal, templele solare sunt aliniate
la direcțiile cardinale.
Au o latură orientată spre est,
care se confruntă cu soarele care răsare pe echinocțiu.
Aici, Templul Soarelui este înclinat cu aproximativ 45 de grade.
O aliniere la polul actual nu are niciun sens.
Dar dacă acum ne schimbăm sistemul de referință
și ne uităm la un pol mai vechi,
ca acesta, un pol care se crede că a existat în Marea Bering,
atunci orientarea Templului Soarelui capătă un sens perfect.
Deci, semnificativ la această analiză
este că, de fapt, extinde intervalul de timp
pentru arheologie de la 10.000 de ani,
la zeci de mii de ani,
și, poate, până la 100.000 de ani sau mai mult.
Deci, susțin că cele cinci vârste ale aztecilor,
cele cinci vârste ale grecilor
și locațiile anterioare și actuale ale polului,
sunt corelate toate.
Toți spun aceeași poveste.
Ideea că au existat schimbări cataclismice ale poziției polurilor,
este, de fapt, uimitoare.
Aceste structuri pot fi mult mai vechi decât recunosc arheologii.
Și, în cele din urmă, sute, sau mii de ani mai târziu,
oamenii le-au regăsit și au început să le reutilizeze.
Este o idee fascinantă.
Rămășițele civilizațiilor de mult pierdute
sunt încă în picioare și astăzi?
Civilizații care au existat pe Pământ
în urmă cu 100.000 de ani,
dar care au fost greșit interpretate
de către cercetători ca fiind mult mai recente?
Poate că dovada poate fi găsită examinând
scrierile antice
care datează de mai bine de 10.000 de ani.
Geologul dr. Robert Schoch
și colegul său dr. Manu Seyfzadeh
au anunțat o descoperire care are potențialul de a modifica radical
cronologia istoriei umane, așa cum este ea acceptată în prezent.
Ei cred că au găsit scrieri hieroglifice
vechi de 12.000 de ani, în situl arheologic
de la Gobekli Tepe, din Turcia.
Dacă este adevărat, ar fi precedat scrierile cunoscute,
cu mii de ani.
Sunt convins acum că la Gobekli Tepe
avem dovezi reale...
ale unui fel de scriere, să o numim așa,
o notație simbolică,
gravată pe unii dintre stâlpi.
Încă încercăm să le interpretăm.
Dar dacă această analiză este corectă,
ei au avut un gen de scriere.
Și, conform gândirii convenționale standard
de până acum, scrierea și
alfabetizarea nu au existat nicăieri pe Pământ
încă 6.000 sau 7.000 de ani după Gobekli Tepe.
Și ceea ce vedem la Gobekli Tepe,
nu cred că acesta este începutul.
Ar putea simbolurile ciudate găsite pe stâlpii de piatră
de la Gobekli Tepe să reprezinte un sistem de scriere
dezvoltat de o civilizație pierdută de mult,
una care a prosperat în urmă cu mai bine de 12.000 de ani?
În ceea ce îi privește, teoreticienii astronauților antici susțin că
s-au găsit dovezi fizice ale civilizațiilor pierdute,
despre care ei cred că sunt mult, mult mai vechi.
Exploratoarea canadiană Paulina Zelitsky și echipa ei
efectuează un sondaj oceanic în largul coastei
și detectează niște curioase formațiuni,
aflate la mai mult de 2000 de picioare adâncime.
Au observat,
când au obținut imagini, un fel de
structură piramidală și dar alte structuri.
Erau niște zone circulare.
A fost ceva ce părea a fi
un fel de oraș, construit acolo.
Avea o dimensiune de aproximativ doi kilometri pătrați.
And so, this is something quite astonishing
Adică, ar fi ceva uimitor dacă se dovedește real.
Acest oraș piramidal este atât de adânc scufundat în ocean,
încât geologii și arheologii spun
că trebuie să aibă o vechime de peste 50.000 de ani
pentru că atunci nivelul mării a fost atât de scăzut.
50,000 ani vechime?
Ar fi posibil, oare, ca formațiunile găsite în largul coastei Cubei
să se coroboreze cu descoperirile doctorului Mark Carlotto,
care sugerează că alinierile terasei din Baalbek,
cu Partenonul grecesc
și cu numeroase alte structuri antice
datează de aproximativ 50.000 de ani?
Găsim, în întreaga lume, ruine
care sunt sub apă.
Ruine au fost găsite, sub apă, în Lacul Titicaca.
Construcțiile Yonaguni,
din largul insulei Yonaguni, din sudul Japoniei.
Avem orașe scufundate în jurul Indiei,
cum ar fi Dwarka, care este faimoasa casă a lui Krishna.
Arheologii indieni au crezut, ani de zile,
că este doar un oraș mitic
până când au descoperit
aceste ruine subacvatice în largul Gujarat-ului.
Există peste 200 de orașe scufundate,
cunoscute, în Mediterana.
Deci, multe dintre dovezile existenței unor
civilizații timpurii pe planeta Pământ,
s-ar găsi astăzi sub ape.
Deci, au fost construite, în mod evident, într-un moment
în care nivelurile oceanelor, mărilor și continentelor
erau mult diferite de cele de astăzi.
Toate aceste dovezi ne spun că au existat,
în istoria lumii, civilizații și culturi extraordinare
care s-au pierdut, nu au supraviețuit până acum.
Deși multe dintre
ruinele subacvatice cunoscute în lume încă așteaptă,
din cauza dificultății de a ajunge la ele
și de a recupera artefacte, să fie excavate,
se speră că, într-o bună zi, scafandrii vor putea să examineze aceste structuri
și să găsească pe ele simboluri sculptate, care să se potrivească
acelora găsite la Gobekli Tepe.
Dar, în ceea ce îl privește pe Dr. Robert Schoch,
așteptarea s-ar putea să fie deja terminată.
În 1991, el a declanșat o furtunoasă controversă
când a sugerat că Marele Sfinx de la Giza
a fost construit cu mult înainte de epoca faraonilor.
La acea vreme,
toți egiptologii erau de acord
că Sfinxul a fost sculptat în 2500 î. Hr.
și că a fost sculptat de la zero dintr-o singură bucată de rocă, din calcar.
Sunt geolog.
Am fost acolo.
M-am uitat la Sfinx.
Din primele minute,
am știut că ceva este în neregulă.
Ceea ce am făcut a fost să căutăm distugeri provocate de intemperii în subteran,
să ne uităm la schimbările mineralogice,
pentru a ne da seama când a fost sculptată roca.
Am ajuns la concluzia
că istoria Sfinxului se întoarce nu doar cu câteva mii de ani în urmă,
ci undeva către sfârșitul ultimei ere glaciare,
adică acum aproximativ 10.000 de ani î. Hr., sau cam asa ceva.
Cheia analizei doctorului Schoch
a fost tipul de eroziune pe care l-a observat
la baza Sfinxului.
Te uiți la corpul Sfinxului în sine.
Eu, ca geolog,
am observat imediat că, de fapt, corpul central nu este erodat
de vânt și nisip așa cum te poți aștepta
de la deșertul Sahara,
ci de precipitații, de apă.
Eroziune produsă de apă?
În deșertul Sahara?
Dacă această analiză este corectă, ce ar fi putut să o provoace?
Există o creștere uriașă
a temperaturilor globale pe la anul 9700 î. Hr.
Acest fapt se corelează
cu topirea ghețarilor,
urmată de creșterea nivelului mării.
Dar când toată apa aceasta se găsește în atmosferă,
atmosfera nu poate reține o cantitate atât de mare de apă.
Cade sub formă de precipitații.
Cade sub formă de ploi torențiale.
Dar dacă,
așa cum cred teoreticienii astronauților antici,
marile structuri megalitice egiptene
au fost construite acum mai bine de 10.000 de ani,
ce s-a întâmplat cu civilizația avansată
care le-a creat?
Poate că răspunsul
este mai aproape decât credem
și poate fi găsit ascuns
în paginile Sfintei Biblii.
Dr. Irving Finkel,
unul dintre cei mai importanți experți din lume
în scrierea cuneiformă
și curator la British Museum,
a publicat o carte intitulată The Ark Before Noah.
În această carte, Finkel a publicat traducerea unei tăblițe sumeriene
care datează de circa 3.700 de ani
și care rescrie povestea biblică
a lui Noe și a Marelui Potop.
Cartea stârnește senzație la nivel mondial.
Când această tăbliță
a poposit la mine pe birou și am realizat
cât de importantă era,
acela a fost un moment din acela când ți se oprește inima în loc.
Toată lumea este interesată de Potopul lui Noe
și ce ar fi putut să-l provoace, deci este un lucru extrem de important.
Conform Bibliei, pentru că rasa umană devenise
atât de păcătoasă și de rea, Dumnezeu a decis,
să distrugă totul și,
în ultimul moment, s-a înduplecat și l-a avertizat pe Noe
că trebuie să construiască foarte repede o barcă,
să pună toate animalele în ea și apoi să închidă ușile.
Apoi, viața ar putea continua,
atunci când apele se vor retrage.
Dar tăblița este cu cel puțin o mie de ani mai veche
decât povestea din Biblie.
Deci, desigur, asta înseamnă că întrebarea
de unde a venit povestea potopului
are o explicație cu totul diferită.
O poveste similară există și în India.
Regele Manu a fost avertizat de un pește
că va fi o inundație mare.
Regele a construit o barcă mare și a supraviețuit.
Într-o versiune aztecă, un cuplu sacru
se ascunde într-un copac, cu puțin porumb la ei
și reușesc cumva să supraviețuiască potopului.
Alte versiuni provin din legendele irlandezilor,
din tradiția norvegiană, sau din China.
Aceasta înseamnă că potopul este un motiv teribil de important în istoria lumii.
Suntem obișnuiți ca istoria să fie
ceva scris în cărți,
dar în cea mai mare parte a existenței umane,
istoria a fost spusă în povești, împărtășită în jurul focurilor de tabără.
Nu înseamnă că totul este inventat
și cred că acesta este unul dintre acele momente
în care miturile ne spun despre adevărul trecutului.
Arheologul olandez
Cornelis Hijszeler excavează într-o carieră de nisip,
când observă ceva ciudat:
un strat subțire de cenușă îngropat la 50 de metri adâncime în sol.
Este ca un strat de cenușă neagră.
Acum, această descoperire sugerează că
aici a avut loc o mare conflagrație,
care pote fi datată între 11.000 și 13.000 de ani în urmă.
În următorii câțiva ani,
stratul de cenușă, numit orizont Usselo,
este găsit în întreaga lume.
Orizontul Usselo se găsește, de fapt,
în zece țări de pe cele patru continente.
În Australia, în Africa de Sud,
în unele locuri din Europa și în India.
Iar acest depozit de cenușă din întreaga lume
este o dovadă a unui cataclism mondial.
Ar putea acest strat de cenușă
să fie cu adevărat dovada unui eveniment global devastator,
ca și cel cunoscut sub numele de Marele Potop, de exemplu?
Geologul dr. Robert Schoch
crede că evenimentul cataclismic
și stratul de cenușă rezultat
este consecința unei erupții solare devastatoare,
a unei creșteri rapide, brutale,
a luminozității Soarelui.
Pe baza analizei pe care am făcut-o dovezilor descoperite,
se pare că a fost vorba de o explozie solară majoră.
Acest fenomen a provocat, într-o clipită,
topirea, practic instantanee,
a ghețarilor.
A provocat evaporarea apei.
Avem dovezi fizice în acest sens,
în înregistrările geologice.
Pentru mulți,
orizontul Usselo
este cea mai puternică dovadă descoperită până acum,
care susține poveștile despre Marele Potop.
Pentru teoreticienii astronauților antici,
demonstrarea faptului că o inundație globală a avut loc,
ar putea oferi unele dintre cele mai convingătoare dovezi
că pe Pământ, în trecutul îndepărtat,
a avut loc o intervenție extraterestră.
În poemul babilonian intitulat
Epopeea lui Ghilgameș,
eroul, Utnapiștim,
este prevenit de către zeul Enki, cu privire la o viitoare inundație.
În textele vedice,
regele Manu este alertat de Lordul Vishnu,
care i-a apărut sub înfățișarea unui pește.
Iar în povestea biblică, Noe este avertizat de Dumnezeu.
Numitorul comun
al miturilor referitoare la tema universală a inundațiilor,
este că a existat o ființă din altă lume, o ființă extraterestră,
care a furnizat anumitor oameni informații
despre ceea ce urmează să se întâmple.
Acest lucru ne spune că a existat cu siguranță
o conexiune extraterestră.
Dacă pe Pământ au existat civilizații avansate,
care s-au pierdut pentru istorie,
ar putea oare ca povestea Potopului să explice ce s-a întâmplat?
Teoreticienii astronauților antici spun „da”
și sugerează că dovezi suplimentare pot fi găsite
în Manuscrisele de la Marea Moartă,
descoperite într-o peșteră din lerusalim în 1947.
♪ ♪
Niște ciobani beduini
au dat peste aceste vase, în interiorul cărora
s-au găsit texte antice.
Foarte repede, arheologii și lingviștii
și-au dat seama că aceste vase conțineau
literatură religioasă evreiască,
de o importanță incredibilă,
nu doar pentru poporul evreu,
ci pentru întreaga lume.
Printre scrieri se numără o poveste
care povestește despre nașterea lui Noe,
text care nu apare în Vechiul Testament.
Noe este descris
ca având o piele mai albă decât zăpada,
că are părul
mai alb decât cea mai albă lână
și că ochii îi sunt mai strălucitori decât Soarele.
Și, când s-a născut Noe,
tatăl său, Lameh, s-a dus la tatăl său, Matusalem,
și i-a spus: „Acesta nu este fiul meu.
Ce s-a întâmplat aici?"
Și atunci Matusalem i-a răspuns
că Noe poate a venit dintr-un alt loc,
unul în care omul a întâlnit îngerii.
Acum, trebuie să ne dăm seama mai întâi
care este miezul adevărului.
Și în opinia mea, cu siguranță nu era
o navă uriașă, din lemn.
Și combinați informația asta cu Noe,
care arată ca din altă lume...
Ei bine, iată răspunsul!
♪ ♪
Ar putea oare ca o inundație globală să explice dispariția
unei civilizații avansate, care a precedat-o pe a noastră?
Și dacă da, au existat oare supraviețuitori
care să fi menținut vie amintirea acestei lumi pre-Potop,
prin tradiții orale?
Teoreticienii astronauților antici sunt convinși
nu numai că o civilizație avansată a existat
cu multe secole înainte de Marele Potop,
dar că urmele tehnologiei sale pierdute
pot fi găsite...
peste tot în lume.
Cercetătorii de la Autoritatea pentru Antichități din Israel,
care studiază manuscrisele de la Marea Moartă,
fac o descoperire majoră.
Folosind o tehnologie imagistică de ultimă generație,
ei descoperă un pasaj de text antic
nevăzut anterior cu ochiul liber.
Acești cercetători au descoperit un nou paragraf
în scrierile din manuscrisele de la Marea Moartă, care indică faptul că Arca lui Noe
nu avea deloc forma unei ambarcațiuni,
ci avea forma unei piramide.
În mod curios, aceasta nu este prima dată
când Arca lui Noe este descrisă ca o piramidă.
În secolul al XV-lea, artistul italian Lorenzo Ghiberti
a creat capodopera sa,
o serie de zece panouri
care descriu scene din Vechiul Testament.
Sculptorul italian Lorenzo Ghiberti a fost ales
pentru a crea ușile care duc la noua catedrală din Florența,
Il Doumo.
Aceste uși sunt numite „Porțile Paradisului”.
Și ceva, care este foarte extraordinar la ele,
este că într-un panou Arca lui Noe este înfățișată ca o piramidă,
care seamănă cu Marea Piramidă din Giza.
A fost posibil oare ca Lorenzo,
în timp ce lucra pentru Biserică...
să fi aflat despre adevărata natură a Arcei lui Noe
și apoi să o descrie în sculptura sa?
Potrivit istoricilor,
Piramida lui Djoser, construită în 2600 î. Hr.,
a fost prima piramidă construită vreodată în Egipt,
iar Marea Piramidă a fost construită 100 de ani mai târziu.
Însă datarea Marii Piramide
și a celor două piramide mai mici care se află lângă ea,
reprezintă un punct de dispută majoră,
mulți cercetători sugerând că au fost construite cu mult mai devreme.
Piramida în trepte a lui Djoser este considerată
prima piramidă din lume.
Este o piramidă cu șase niveluri
construită foarte aproape de platoul Giza.
Egiptologii spun adesea că
piramidele mai vechi sunt...
mai prost realizate și mai mici,
așa cum ar fi piramida lui Djoser și că, în cele din urmă,
construirea lor s-a perfecționat,
până când, în cele din urmă, au clădit Marea Piramidă
ca pe o capodoperă finală a construcțiilor piramidale.
Dar ar putea fi complet pe dos,
iar Marea Piramidă,
care este de departe cea mai reușită dintre toate piramidele,
este de fapt cea mai veche dintre piramide.
Cu două mii și jumătate de ani î. Hr., conform arheologiei convenționale,
oamenii au construit Marea Piramidă.
Însă, în scrierile vechi, în special în Cartea lui Enoh
și în așa-numita Hitat,
care este o carte a unui scriitor arab,
se spune că Marea Piramidă a fost construită
înainte de Marele Potop.
Cum ar fi dacă Marea Piramidă e mai veche decât Piramida Djoser,
poate chiar cu mai multe milenii?
Când apar egiptenii, o descoperă
și decid: „Hei, poate că suntem în stare să facem și noi una la fel ca aceasta”
și, atunci, au construit piramida Djoser?
Poate că... cel mai comun motiv, sau stil,
este forma piramidală,
care pare să existe în întreaga lume...
în Egipt, în America Centrală,
în China... unde găsim movile gigantice de pământ, în formă de piramide.
De ce piramide?
Este oare posibil ca piramidele să fi fost construite
de culturile din întreaga lume deoarece acestea încercau
să recreeze structuri mult mai vechi,
care au supraviețuit unui mare potop?
Teoreticienii astronauților antici spun că „da”.
Iar unii cercetători chiar au sugerat
că piramidele care au fost construite de civilizațiile de dinaintea potopului
reprezintă o formă de tehnologie pierdută.
În cartea sa din 1998, The Giza Power Plant,
remarcabilul mecanic și inginer Christopher Dunn
a sugerat că forma, pozițiile camerelor
și apropierea de râurile subterane,
indică faptul că Marile Piramide din Giza funcționau ca niște centrale electrice.
♪ ♪
Părerea mea personală este că piramidele
erau un fel de generatoare de energie.
Și de aici, răsare ideea ciudată
că arca în sine nu era un lucru în formă de barcă,
ci era de fapt o piramidă.
Deci, este posibil ca aceia care au construit piramidele Egiptului,
să fi făcut asta în încercarea
de a-și depozita tehnologia?
Pentru teoreticienii astronauților antici,
posibilitatea ca Marea Piramidă să fi servit
unui scop tehnologic, ridică o întrebare interesantă:
dacă o civilizație, azi pierdută,
ar fi fost capabilă să construiască centrale electrice enorme,
poate și cu ajutorul extraterestrilor,
oare nu ar fi putut să dețină și mijloacele de a salva lumea
de la dispariția provocată de un cataclism, părăsind Pământul?
Erich Jarvis
Geneticianul și compania de gestionare a datelor DNAnexus,
anunță că au un plan pentru crearea unei baze de date biologice
pentru fiecare specie de vertebrate de pe Pământ.
Dezvoltarea acestei noi baze de date genetice de ADN este,
în esență, o versiune modernă
a Arcei lui Noe...
în care ADN-ul tuturor animalelor
este selectat și păstrat
în niște baze de date speciale.
Și astfel, ulterior, am putea reînvia
oricare dintre aceste animale, dacă ar fi necesar, dacă, de exemplu,
s-ar produce o extincție în masă pe planetă.
Însă mulți cercetători speră că
până la declanșarea unui cataclism global,
umanitatea va fi capabilă să dezvolte
mijloacele necesare pentru a trimite această arcă modernă în spațiu
și pentru a căuta o nouă planetă de reședință.
Nu vom avea...
această planetă pentru totdeauna.
Să presupunem că resursele noastre se epuizează.
Să presupunem că se întâmplă altceva.
Sau chiar să spunem... pentru că știm și putem calcula asta...
că peste 252 de ani vom fi loviți
de un asteroid uriaș.
Așa că ar fi mai bine facem ceva în legătură cu asta.
Și ar fi bine să începem să lucrăm la asta chhiar de azi.
În 2018, o companie numită Axiom Space
și-a dezvăluit planul de a plasa un hotel pe orbita Pământului.
Între timp, NASA se pregătește să trimită astronauți pe Marte.
Luând în considerare eforturile actuale ale omenirii de a se aventura în spațiu, atunci,
dacă civilizațiile avansate au existat în trecutul îndepărtat al Pământului,
ar fi putut face același lucru?
Culturile din întreaga lume
vorbesc despre faptul că oamenii iau singuri decizia
să părăsească planeta.
Ei numesc aceasta, „înălțare”.
În multe dintre miturile potopului,
tema comună este că acesta a fost profețit
și oamenii știau că va veni.
Poate că răspunsul lor a fost să migreze în spațiu.
Există o serie de cratere pe Lună care au
aspect de piramidă
chiar în centrul lor.
Se pare că și Marte are structuri piramidale similare pe suprafața sa.
Poate că au fost create de această super civilizație a trecutului,
la fel cum vom face și noi în viitorul apropiat.
Ar putea fi posibil ca piramidele și alte structuri
să fi fost construite pe Lună și pe Marte,
dar nu de ființe care veneau pe planeta Pământ,
ci de unele care fugeau de pe ea?
Oare refugiații de pe Pământ au construit aceste structuri
pentru a le asigura un suport,
în timp ce căutau o nouă casă?
După cum susțin teoreticienii astronauților antici,
această noțiune prezintă
și o altă posibilitate, poate chiar mai profundă.
Având în vedere activitatea OZN-urilor din timpurile moderne,
trebuie să vă întrebați: nu cumva aceste OZN-uri provin
de la civilizația antică a celor care au plecat înainte de cataclism
și acum s-au întors?
Este posibil oare ca acele civilizații
care au existat pe Pământ cu zeci de mii de ani în urmă
să nu fi dispărut,
ci să fi supraviețuit pe o altă planetă?
Și dacă da, ar putea fi capabile
să se întoarcă pe planeta lor natală, ca vizitatori străini?
Poate că, pe măsură ce ne aventurăm tot mai adânc în spațiu,
vom lua contact, nu cu extratereștrii,
ci cu strămoșii străvechi ai omenirii.
Traducere și adaptare: Bic@2020