Naratorul: Discurile zburătoare fac manevre imposibile.
Bărbat:!
Forțele gravitaționale
din interiorul acestor obiecte
ar strivi orice ființă vie.
Naratorul: Nave de formă triunghiulară
parcă apar din neant.
De fapt, se afla la vreo sută de metri distanță de acel triunghi zburător
și putea vedea prin el și stelele de deasupra.
Naratorul: Enormous cylindrical objects
Enorme obiecte cilindrice ocupă cerul.
Avea semnal radar echivalent
cu zece portavioane,
doar că acesta se afla în aer.
Naratorul: Martorii aparițiilor OZN
au raportat obiecte de toate formele și dimensiunile.
Ar putea oferi oare indicii importante
despre existența altor civilizații inteligente în Galaxia noastră?
Oare ar putea exista legături
între formele OZN-urilor
și diferitele tipuri de entități
care sunt uneori raportate?
Este chiar admisibil că provin
din diferite sisteme planetare
din Univers.
Naratorul: Există o ușă
în Univers.
Dincolo de aceasta este promisiunea adevărului.
Ne cere să punem la îndoială tot ceea ce
am fost învățați vreodată.
Dovezile sunt peste tot în jurul nostru.
Viitorul este chiar în fața ochilor noștri.
Nu suntem singuri.
Nu am fost niciodată singuri.
ULTIMUL GHID AL OZN Traducere și adaptare: Bic@2021
În zorii zilei de 14 aprilie 1561,
cetățenii acestui oraș bavarez
din centrul Europei se trezesc cu un fel de agitație pe cer,
total diferită de orice au experimentat până atunci.
Oamenii au ieșit afară
și au văzut ceea ce au descris ca o bătălie cerească.
Martorii au observat sute de obiecte
cu forme care de care mai ciudate.
Care erau aceste forme ciudate pe care le descriau?
Naratorul: Scena aeriană,
ilustrată în această gravură pe lemn contemporană evenimentului,
este descrisă în textul însoțitor
drept un spectacol foarte înspăimântător.
Obiectele acelaea ciudate păreau să lanseze proiectile,
în timp ce localnicii se uitau cu uimire la ceea ce se întâmpla pe cer.
De fapt, la acest lucru au asistat
mii de oameni.
Dacă ar fi fost o ploaie de meteoriți
sau ceva asemănător, atunci rapoartele
ar fi fost de genul: „Bine, e ceva ce s-a mai întâmplat
și știm, pentru că am mai văzut asta”.
Dar asta era ceva nou.
Martorii
nu aveau nici cea mai vagă idee
despre cum poate arăta o navă spațială mecanică,
dar exact asta pare să fie ceea ce au descris ei.
Și aceasta trebuie să fie
una dintre cele mai mari observări în masă
a unui fenomen OZN, din toată istoria înregistrată a omenirii.
Naratorul: În mod incredibil,
un incident foarte asemănător a fost raportat
la Basel, Elveția, cinci ani mai târziu
și a fost ilustrat într-o xilografie
care mai există și în prezent.
Este posibil oare
ca aceste două evenimente la care au asistat mii de martori
să reprezinte primele observări masive de OZN-uri înregistrate în istorie?
Fenomenul OZN nu este modern.
Se întoarce în timp, atât cât putem să ne amintim,
pentru că găsim relatări despre lumini și nave spațiale
nu numai în timpurile moderne,
ci și în cele mai vechi timpuri.
Naratorul: Teoreticienii astronauților antici consideră remarcabil
faptul că descrierile acestor observații din secolul al XVI-lea
includ toate formele de nave spețiale care au fost raportate
de martorii OZN-urilor din timpurile moderne.
Dar pune, de asemenea, o întrebare importantă.
Dacă acestea sunt, de fapt,
reprezentări ale vehiculelor extraterestre,
cum s-ar putea explica toate aceste forme diferite?
Așadar, s-ar putea ca diferitele tipuri
de OZN-uri să fie destinate unor scopuri diferite.
Există nave de explorare.
Există nave care doar orbitează.
Există nave-mamă.
Toate au sarcini, însă pentru scopuri diferite.
Dacă vă uitați pe planeta noastră astăzi,
aproape fiecare țară are un anumit model de mașină zburătoare,
diferită de ceea ce avem noi.
Cred că același lucru este valabil și în cazul extratereștrilor.
Să presupunem că există zece rase E.T. diferite
în galaxia noastră, Calea Lactee.
Fiecare ar putea avea forme diferite pentru navele proprii,
pentru că așa le-au gândit.
Și cred că este de fapt foarte simplu de acceptat, atunci când vedem
OZN-uri în formă de trabuc, OZN-uri în formă de triunghi,
sau OZN-uri rotunde.
Ele provin din diferite sisteme planetare
din tot Universul.
Naratorul: Ar putea diferitele forme care au fost observate pe cer
vreme de sute de ani
să reprezinte, toate, nave extraterestre,
așa cum sugerează teoreticienii astronauților antici?
Și dacă da, dotați cu un cadru de referință tehnologic mai avansat,
ar putea oamenii moderni să fie capabili să obțină informații
despre cine sau ce vizitează Pământul,
examinând aceste forme?
Există oare concluzii pe care le putem trage studiind
diferitele forme ale OZN-urilor care sunt raportate?
Ar putea exista oare vreo legătură între forma OZN-urilor
și diferitele tipuri de entități
care sunt raportate uneori?
Naratorul: În epoca modernă, cea mai frecvent raportată formă OZN
este emblematica „farfurie zburătoare”.
Termenul a fost inventat în 1947,
după ce pilotul Kenneth Arnold a observat o serie
de obiecte zburătoare lângă Muntele Rainier din Washington,
deplasându-se cu viteze incredibile.
El le-a descris ca săltând prin aer
„ca niște farfurioare”, după cum a povestit.
Și chiar de aici provine termenul de „farfurie zburătoare”
în limba engleză, din descrierea lui Kenneth Arnold.
Naratorul: Cu o mulțime de astfel obiecte în formă de farfurie relatate în întreaga lume,
guvernul Statelor Unite a început să investigheze rapoartele
despre activitatea OZN-urilor.
Nu doar Statele Unite erau interesate
pe la mijlocul secolului, de potențialele OZN-uri.
Canada, Franța, Uniunea Sovietică, Regatul Unit
și Brazilia au avut, toate, diferite programe pentru a stabili
dacă a existat sau nu vreo amenințare pentru oameni.
Naratorul: Oare rapoartele despre farfuriile zburătoare
au atras atenția guvernelor mondiale deoarece acestea au
o formă diferită de orice aeronavă construită de om?
Ufologii sugerează că aceste observații au declanșat o competiție
între puterile mondiale, pentru a-și fabrica propriile aeronave
pe baza acestui design exotic.
Un design despre care mulți au presupus că trebuie să aibă
un avantaj necunoscut, dar indispensabil, pentru zbor.
Nu există nicio îndoială că, din punct de vedere istoric,
guvernele au încercat să recreeze forma
OZN-urilor care au fost văzute, observate sau prăbușite.
Naratorul: În anii 1950, Pentagonul a finanțat un prototip
pentru o navă în formă de disc.
Acest proiect, cândva clasificat,
a produs o farfurie zburătoare de aproape trei tone:
VZ-9 Avrocar.
Avrocar a fost o încercare
de a dezvolta o farfurie zburătoare.
A fost un design VTOL. Adică un sistem cu decolare și aterizare verticală.
A fost proiectat de o companie canadiană, Avro,
pentru armata SUA.
Forțele aeriene din SUA au vrut să fie un aparat aerian de intercepție
și luptă supersonic,
iar armata SUA a vrut să fie ceva nedetectabil,
care să se poată planeze deasupra solului fără zgomot
și fără să poată fi detectat de radar.
Inginerii de la Avro s-au gândit că o formă de aripă circulară mare ar putea fi
designul care să îndeplinească ambele cerințe.
Naratorul: În 1959,
după ani de dezvoltare strict secretă,
acest prototip de farfurie zburătoare a fost în cele din urmă pus la încercare.
În pregătirea demonstrației finale,
a fost selectat un traseu reprezentativ,
pe care vehiculul își putea demonstra capacitatea,
rămânând totodată în raza vizuală a observatorilor.
S-a dovedit că perna de aer formată sub acea aripă
a devenit extrem de instabilă la o înălțime de doar câțiva metri de la sol.
A fost construit un model și s-au făcut unele teste în tunelul eolian,
dar în cele din urmă a fost considerat complet
instabil din punct de vedere aerodinamic.
Naratorul: În timp ce Avrocar a eșuat,
în 2019, inginerul român Răzvan Sabie
și specialistul în aerodinamică Iosif Taposu, au dat la iveală răspunsul
la problema farfuriei zburătoare.
„Farfuria zburătoare omnidirecțională” sau ADIFO,
demonstrează precizie în manevrabilitate
și depășește performanțele tuturor celorlalte farfurii zburătoare cunoscute,
construite anterior de oameni.
Designul ADIFO arată cu adevărat interesant.
Are un design de farfurie zburătoare
extrem de manevrabil.
Dar este de mici dimensiuni și este o dronă.
Ar fi interesant să vedem cum funcționează aparatul
la mărime reală,
deoarece ingineria sa este foarte dificilă și, de obicei,
se poate modifica intr-un mod nedorit odată cu dimensiunea scării la care se aplică.
Naratorul: Această „farfurioară” folosește patru ventilatoare cu ajutaj,
ca o dronă „quad copter”,
și este, de asemenea, echipată cu jeturi pentru împingere suplimentară
și duze laterale care asigură mobilitate
și rotație laterală.
„Farfuria” există în prezent doar ca prototip în miniatură,
dar creatorii săi intenționează să realizeze o versiune la scară completă, echipată,
capabilă de viteză hipersonică.
Dacă va avea succes, vom obține în cele din urmă aceeași tehnologie
ca și călătorii spațiali extratereștri?
Sau evenimentele recente ar putea dezvălui că
ei sunt încă cu ani-lumină înaintea noastră?
Naratorul: Teoreticienii astronauților antici au speculat că unul dintre motivele
pentru care extratereștrii ar fi putut proiecta nave în formă de disc
este acela că le permite schimbarea bruscă
și la viteze extraordinare a direcției de deplasare.
Putem învăța multe din rapoartele OZN moderne.
Aceste ambarcațiuni în formă de disc sunt capabile să facă viraje bruște,
cotind, la viteze mari, în orice direcție.
Când analizezi fenomenul în termeni de aerodinamică,
forma ar trebui să conteze foarte mult.
Dar dacă aerodinamica nu este cu adevărat relevantă?
Ce se întâmplă dacă aceste obiecte
sunt capabile să folosească un alt tip de știință,
unul care face ca aerodinamica să fie irelevantă?
Unul dintre conceptele discutate aici
este acela că aceste nave circulare sau în formă de disc,
folosesc antigravitația pentru propulsie.
Nu sunt rachete.
Sunt antigravitaționale.
Își generează propriul câmp gravitațional,
probabil ca un
un câmp sferic în jurul navei.
Naratorul: IEste oare posibil ca rapoartele despre obiecte în formă de disc
capabile să își schimbe direcția la viteze incredibile,
unele dintre ele fiind chiar surprinse pe video,
să fie nave extraterestre dotate cu tehnologie antigravițională?
Deși nu sunt dovezi clare
că există aeronave antigravitaționale,
au fost făcute multe speculații
cu privire la modul în care ar putea funcționa astfel de ambarcațiuni.
Una dintre teorii este că acestea ar putea fi,
parțial, conduse de forța centrifugă,
forța care este resimțită de un obiect care se rotește sau se învârte.
Forma acestor ambarcațiuni este în concordanță
cu aceste modele diferite de rotație
în jurul unei axe centrale,
care implică ceva cu masă mare
și energie mare.
Naratorul: Teoreticienii astronauților antici subliniază faptul că
astfel de mașini rotative
au o asemănare stranie cu una dintre cele mai faimoase
și enigmatice povești din Biblia ebraică,
povestea roții lui Ezechiel.
Când dau peste astfel de idei,
așa cum sunt cele propuse în prezent
pentru aceste roți gigantice de pe cer,
care se rotesc pe axa lor proprie
pentru a crea gravitație artificială,
aș putea să spune că citesc istoria lui Ezechiel.
Este foarte asemănător.
Naratorul: În Cartea lui Ezechiel din Biblie,
profetul descrie un car de foc
tras de patru creaturi vii.
Fiecare creatură este flancată de un obiect metalic,
o roată în interiorul unei alte roți,
pe care Ezechiel le observă în timp ce coboară,
făcând un zgomot extraordinar de puternic.
În cartea sa din 1968, Chariots of the Gods?,
pionierul teoriei astronauților antici, Erich von Daniken,
a lansat ideea că ceea ce se descria de fapt în Cartea lui Ezechiel
era o navă spațială.
Inginerul NASA Josef Blumrich
era hotărât să demonteze această teorie controversată.
Dar după o cercetare minuțioasă,
autorul a fost șocat când s-a trezit că este de acord
cu Erich Von Daniken.
În 1974,
a publicat propria sa carte în care susținea teoria lui Erich,
intitulată Navele spațiale ale lui Ezechiel.
Blumrich reads Ezekiel,
Blumrich l-a citit pe Ezechiel și a avut o revelație.
Pentru că, ce descrie el?
Descrie o roată care se ridică în spațiu.
Blumrich spune:
„Doamne, Erich are dreptate”.
Așa că a înțeles ceea ce ar fi putut descrie Ezechiel
în acel text biblic antic.
Ezechiel descrie
că exteriorul roții nu se rotește.
Interiorul roții se rotește.
Deci el ne spune că astea sunt motoarele.
Nimic din toate acestea nu trebuie să fie neapărat magic.
Toate acestea ar putea fi tehnologie.
Poate că ceea ce înseamnă de fapt roata
este secretul zeilor,
secretul navei lor spațiale extraterestre
și reprezintă modul în care oamenii ar putea fi capabili
să realizeze ingineria inversă a acelei roți
și, în cele din urmă, să-și facă propriile lor ambarcațiuni.
Naratorul: Este oare posibil ca o poveste din Vechiul Testament al Bibliei
să descrie sistemul de propulsie
al unei nave spațiale extraterestre?
În timp ce descrierea lui Ezekiel făcută roților din interiorul roților
poate reprezenta o interpretare primitivă
a unei tehnologii extrem de avansate,
un om susține că este în posesia unor cunoștințe dobândite de el personal
cu privire la existența navelor antigravitaționale:
denunțătorul din Zona 51, Bob Lazar.
Jurnalistul de investigație George Knapp a fost primul
care l-a intervievat, în 1989,
pe tema celebrei baze militare
despre care s-a zvonit că ar ascunde tehnologie extraterestră.
El a spus o poveste incredibilă: că lucrase
la această facilitate numită S4, la sud de Groom Lake.
A povestit că aveau un hangar ascuns în deșert camuflat în așa fel
încât să pară că este de fapt o parte din terenul deșertului,
iar în interior se aflau depozitate nouă farfurii zburătoare.
Pe scurt, Bob Lazar a fost repartizat în zona S4, o secțiune a Zonei 51,
pentru a lucra la ingineria inversă a propulsiei și a energiei
unei astfel de farfurii zburătoare.
Se spunea că toate cele nouă nave pe care Lazar le-a putut vedea cu ochii lui
funcționau pe același sistem gravitațional.
Bob Lazar a spus că mai întâi nava va fi răsturnată
și că amplificatoarele de undă gravitațională vor indica, toate,
locul din spațiu-timp spre care se dorește deplasarea.
Vorbim despre o ambarcațiune cu propulsie gravitațională.
Vorbim despre ceva care...
nu suferă niciun efect al inerției sau al impulsului.
Este ceva instantaneu, voom-voom-voom!
Acum e într-un loc, apoi în următorul!
Elementul 115 a fost
ceea ce am numi combustibilul care a furnizat puterea
pentru funcționarea reactorului.
Elementul 115 afectează gravitația.
Elementul 115 își produce propria energie gravitațională.
Unda gravitațională rezultată creează o distorsiune în fața ei,
permițând ambarcațiunii să alunece înainte.
Așa funcționează.
Naratorul: Ar putea aceste afirmații extraordinare ale lui Bob Lazar
despre farfuriile zburătoare la care ar fi lucrat la S4,
împreună cu dovezile video ale OZN-urilor,
să dezvăluie existența aeronavelor extraterestre,
echipate cu tehnologie antigravitațională, pe cerul nostru?
Antigravitația nu este posibilă cu legile cunoscute ale fizicii.
Așa că, atunci când vorbesc cu prietenii mei fizicieni despre farfurii zburătoare
și chestii de genul ăsta, primesc de la ei chicoteli.
Încep să chicotească, cu ochii dați peste cap,
pentru că, vedeți, ei cred că eu fac o greșeală.
Ei presupun că extratereștrii sunt, poate,
cu vreo 100 de ani mai avansați decât noi, caz în care, da,
este imposibil ca o civilizație aflată la doar 100 de ani înaintea noastră
să ajungă din stele până la noi.
Dar dacă, dacă sunt cu un milion de ani înaintea noastră?
Noi legi ale fizicii se vor desoperi
odată ce ai o civilizație
cu un milion de ani mai avansată decât a noastră.
Iar un milion de ani nu este altceva decât o clipire,
comparativ cu vârsta Universului.
Naratorul: Mulți cercetători OZN consideră că farfuria zburătoare
este concepută pentru a profita
de un sistem de propulsie antigravitațională
și este forma optimă
pentru manevrarea rapidă în orice direcție.
Dar ce ar putea explica numeroasele alte tipuri
de nave neidentificate care au fost raportate?
Poate că mai multe indicii pot fi găsite examinând o formă de OZN
care seamănă foarte mult cu aeronavele create de om:
Triunghiul zburător.
Naratorul: La 6:55 p.m., poliția locală primește un raport
despre un obiect masiv în formă de V
care se deplasa pe cerul nopții, spre sud-est.
În următoarele trei ore,
nava este observată de mii de oameni
în timp ce călătorește peste Arizona și Sonora, în Mexic.
Cum majoritatea rapoartelor proveneau din Phoenix,
ca și fotografiile și înregistrările video,
incidentul devine cunoscut sub numele de „Luminile din Phoenix”.
Întregul oraș Phoenix a putut vedea
acest spectacol de lumini de o jumătate de kilometru pe deasupra localității,
într-un model foarte, foarte distinctiv.
Era un obiect de formă triunghiulară, văzut cu foarte mare acuratețe
de un număr destul de mare de martori.
Și care este cel mai bun martor al nostru
la acest incident, cel mai bun?
Guvernatorul Fife Symington din Arizona.
În calitate de pilot și fost ofițer al Forțelor Aeriene,
cu siguranță pot spune că această ambarcațiune nu seamănă
cu niciun obiect creat de om, pe care să-l fi văzut vreodată.
El spune: „Da, chiar am văzut OZN-ul” și apoi îl descrie.
De fapt, se afla, poate, la 100 de metri distanță de acel triunghi zburător
și putea vedea prin el și stelele de deasupra.
Guvernatorul Symington a fost un pilot calificat
și, de asemenea, în Rezerva Forțelor Aeriene.
Cred că știa ce vede.
Naratorul: Guvernatorul Arizonei a descris
un ciudat OZN triunghiular, care părea translucid,
camuflat în mijlocul câmpului stelar de deasupra.
Această incredibilă observare în masă a unui OZN
a făcut prima pagină în USA Today.
Și apoi, trei ani mai târziu, sa întâmplat din nou.
La ora 4:00 a.m.,
trei obiecte mari, triunghiulare, sunt văzute de mai mulți martori,
inclusiv ofițeri de poliție,
cum zboară în tăcere pe cerul nopții.
Am ridicat privirea spre cer și am observat
acest imens obiect în formă de săgeată, în formă de triunghi.
Naratorul: Sunt observate cel puțin două ore
și pe deasupra mai multor orașe.
Această observație este cunoscută sub numele de
„faimosul triunghi zburător din Illinois”.
Au fost martori patru ofițeri de poliție diferiți.
Au descris că au văzut
trei ambarcațiuni distincte, în formă de vârf de săgeată.
Ofițerul Craig Stevens...
se afla chiar sub unul dintre aceste triunghiuri.
A spus că obiectul
încerca parcă să se învelească
sau să se camufleze față de cerul nopții
și că proiecta câmpul stelar de deasupra
pe suprafața sa inferioară,
permițându-i astfel să se identifice în mod eficient cu fundalul ceresc.
Naratorul: Capacitatea
obiectelor de formă triunghiulară de a se ascunde vederii,
amintește multor observatori de tehnologia stealth modernă.
Dezvoltată de armata SUA
în anii '70 și '80,
tehnologia stealth permite aeronavelor în formă de triunghi
să fie invizibile pentru aparatura radar,
pentru sonar și pentru alte metode de detectare.
Pentru a face un lucru invizibil radarului,
tot ce trebuie este să te asiguri
că unda emisă de radar nu se întoarce înapoi la antenă.
Deci, când trimiți un semnal radio, aeronava îl reflectă,
primești semnalul înapoi și astfel îl detectezi pe radar.
Totul se reduce în cea mai mare parte la forma avioanelor,
deși este important un pic și materialul,
însă preponderentă este forma.
Vrei ca semnalul să fie modelat într-un asemenea mod,
astfel încât unda trimisă de radar fie să se împrăștie în direcții aleatorii,
fie literalmente să se îndrepte într-o direcție complet opusă.
Naratorul: S-ar putea oare ca tehnologia de camuflare
atribuită triunghiului zburător din Illinois
și ambarcațiunii observate în timpul incidentului „Phoenix Lights”
să fie o versiune extrem de avansată a aceluiași principiu?
Un fel de tehnologie stealth extraterestră?
Tehnologia stealth a fost dezvoltată
pentru a ascunde unele dintre aceste nave spațiale,
prin simularea mediului aflat în spatele navei.
Deci, această tehnică ar putea face să dispară o ambarcațiune.
Naratorul: Teoreticienii astronauților antici sugerează că
forma triunghiulară folosită
de navele de la Phoenix și din Illinois,
iar acum și de armata SUA,
a populat cerurile din cele mai vechi timpuri.
Drept dovadă, ei indică drept dovezi
ale existenței E.T. navele de supraveghere din lumea antică,
figurate sub forma unui simbol numit adesea „ochiul atotvăzător”.
Triunghiul cu un ochi în centru
este folosit în mod obișnuit ca reprezentare a lui Dumnezeu,
în special în Egiptul antic, dar vedem acest simbol
și în credința catolică, sau în cercurile masonice.
Îl vedem pe bancnota de un dolar SUA
și, deasemena, în unele lucrări de artă antice.
Acum, asta ar putea fi datorită faptului că navele,
pe care le-am raportat evoluând pe cer...
arată ca un triunghi cu o lumină în centru,
sau mai degrabă cu un ochi care ne privește?
Naratorul: Unii cred că asemănarea stranie
dintre OZN-urile în formă de triunghi și avioanele nedetectabile ale armatei SUA,
nu este doar o simplă coincidență.
Tehnologia stealth își găsește rădăcinile
într-o serie separată de lucrări scrise de un fizician sovietic.
Acest fizician sovietic și-a dat seama că
radarul nu vede precum vede ochiul uman.
Deci, dacă schimbi forma sau compoziția unui obiect,
aceasta va afecta modul în care acel lucru apare pe radar.
Când au aflat despre acest lucru, inginerii americani
au revenit asupra subiectului și au început să experimenteze
cum să aplice asta la un avion.
O mare parte din munca lor de testare a fost făcută în Zona 51 și la Groom Lake,
ceea ce, desigur, a făcut din această regiune un fel de Mecca
pentru adepții teoriei conspirației.
Și apoi, mai târziu, oamenii au început să se întrebe
dacă acolo există tehnologii extraterestre.
Zona 51?
Amenajările aparținând Forței Aeriene din SUA din Nevada,
suspectate de mult timp că ascund tehnologie extraterestră?
Este oare posibil ca adepții teoriei conspirației să aibă dreptate
și că bombardierul invizibil să fie rezultatul
ingineriei inverse aplicate navelor extraterestre?
Mulți oameni spun că acest lucru este de fapt ceva
pe care l-am dezvoltat,
dar că a fost inspirat de tehnologia extraterestră.
Aceasta este un salt al tehnologiei cuantice.
Cred că nu există nicio îndoială că
am folosit tehnici de inginerie inversă
sau că am analizat formele acestor nave
și am încercat să le reproducem pentru noi.
Uită-te la unele dintre noile avioane stealth
care apar chiar acum.
Sunt uimitor de asemănătoare cu ceea ce am văzut acum 20 de ani
în rapoartele OZN.
Naratorul: OZN-urile în formă de triunghi și de farfurii,
care au observate și raportate pe cer vreme de secole,
pot oferi umanității multe cunoștințe despre entitățile extraterestre
care ar putea să le piloteze.
Dar sunt oare aceste ambarcațiuni adevăratele nave-mamă
care transportă vizitatorii străini pe imensele distanțe
ale spațiului interstelar?
Sau sunt pur și simplu sonde mai mici concepute pentru a intra
și a naviga în atmosfera Pământului?
Și dacă da, aceste sonde au ajuns aici la bordul
unor nave mult mai mari...
nave cu forme complet diferite,
și cu dimensiuni care ar depăși complet imaginația umană?
Naratorul: Doi piloți chilieni execută o misiune de antrenament
la 10.680 de metri altitudine când, deodată, detectează ceva extrem de neașteptat:
un obiect masiv în formă de trabuc.
Au contact vizual și pe radarul lor aerian
cu un obiect absolut enorm pe cer.
Și, de fapt, două radare separate, de la sol,
au urmărit acest obiect.
Ni se spune că avea un semnal radar
echivalent cu zece portavioane.
Doar că acest obiect nu plutea pe apă,
ci era în aer.
Naratorul: Un singur portavion este o navă masivă care se întinde
pe o lungime de aproximativ 350 de metri
și se înalță cam 30 de etaje deasupra apei.
Unele pot avea peste 75 de avioane la bord
și pot găzdui peste 4.000 de oameni în echipaj.
Nu știu ce obiect de pe cer ar putea fi la fel de mare ca zece portavioane,
dar acesta fost o imensitate!
Pe măsură ce piloții s-au apropiat de acest obiect...
și trebuie să ne imaginăm că erau probabil înspăimântați...
unul dintre ei l-a descris ca pe un obiect foarte alungit,
înfășurat în fum.
Pe măsură ce s-au apropiat la o anumită distanță,
obiectul a accelerat instantaneu și a dispărut brusc.
Naratorul: Pe baza descrierilor celor doi piloți,
mulți cercetători cred că acesta este
cel mai mare OZN raportat vreodată.
Și, de fapt, multe dintre OZN-urile de mai mari dimensiuni înregistrate,
au o formă cilindrică similară.
Nava cilindrică este o formă OZN tipică,
una care se vede foarte des.
Și, de fapt, chiar prima fotografie a unui OZN este a unei imense nave cilindrice,
deasupra Muntelui Washington din New Hampshire,
făcută în 1870, chiar la începurile fotografierii.
Naratorul: La 25 martie 1989,
sonda marțiană sovietică fără pilot Phobos 2
a realizat o imagine în infraroșu,
imagine care a fost transmisă apoi pe Pământ.
A capturat o imagine a unui OZN masiv,
de aproximativ 24 de km. lungime, în formă de cilindru,
care se apropia de una dintre cele două mici luni ale lui Marte.
În mod misterios, la câteva clipe după ce a fost făcută fotografia,
sonda sovietică a dispărut.
Jet Propulsion Laboratory era la curent cu situația.
Au continuat să urmărească fiecare secundă a misiunii.
Au știut când sonda a dispărut
și apoi a fost distrusă.
Deci, eu cred că pe acea lună există ceva
care este capabil să distrugă navele spațiale de pe Pământ
și ei știu asta.
Naratorul: Oficial, pierderea sondei Phobos 2
a fost pusă pe seama unei defecțiuni a computerului de la bord,
dar nu s-a oferit niciodată vreo explicație pentru
enormul obiect cilindric care a fost capturat de camera foto.
S-ar putea oare ca nava cilindrică să fie de fapt o navă-mamă
dintr-un sistem stelar îndepărtat?
În 2017, un alt obiect masiv în formă de trabuc a fost văzut
călătorind spre Pământ.
De data aceasta, astronomii au ocupat prima pagină în presa internațională,
când au anunțat că acest intrus ciudat a sosit, realmente,
de la o stea îndepărtată...
că este primul obiect interstelar care s-a dovedit că a intrat vreodată
în sistemul solar din care face parte și Pământul.
În octombrie 2017, a apărut acest obiect foarte ciudat...
lung, de formă cilindrică și numit Oumuamua,
care, cred eu, a fost trimis către sistemul nostru solar.
Am avut parte de ceva povești spațiale,
care au avut rolul de a ne deschide ochii, cum ar fi cea despre Oumuamua,
când s-au făcut speculații deschise despre faptul că acest obiect ar putea fi
o navă spațială interstelară.
Naratorul: Este oare posibil ca obiectele masive în formă de trabuc,
cum ar fi Oumuamua, sau imaginea capturată de sonda Phobos 2,
ori OZN-ul observat de piloții din Chile, să reprezinte nave extraterestre?
Teoreticienii astronauților antici spun că da
și cred că aceste ambarcațiuni au un scop specific,
unul care poate fi găsit examinând textele hinduse sacre,
care datează de mii de ani.
În textele hinduse,
cum ar fi Ramayana sau Mahabharata,
o vimana este, în primul rând, o navă zburătoare pe care Dumnezeu o folosește
pentru a călători înainte și înapoi prin spațiu...
în cer, de la o planetă la altă planetă,
de la un univers la altul
și, de asemenea, să călătorească pe Pământ.
Textele Vimana descriu cel puțin cinci tipuri diferite de vimane,
care au forme diferite.
Unele vimane sunt ambarcațiuni tubulare, cilindrice,
care pot transporta în ele grupuri mari de oameni.
Toate aceste texte Vedice vorbesc despre o perioadă
în care trei orașe orbitau Pământul.
Și din aceste orașe, plecau vehicule mai mici
pentru a coborî pe Pământ.
Chiar și extratereștrii,
cu toată tehnologia lor avansată
și tot ar trebui să ajungă aici cu o navă-mamă mai mare,
care să orbiteze Pământul. Și de pe acea navă-mamă,
vehicule mai mici vor pătrunde în atmosfera Pământului,
zburând de colo-colo, înainte și înapoi.
Iată de ce avem aceste povești despre vehicule
cu care să ajungem la palatele mai mari de pe cer.
Personal, cred, de asemenea, că indiferent ce se observă astăzi
ca fenomen OZN, marea ambarcațiune este acolo.
Așa-numita formă de trabuc ar putea aparține acelor vehiculele mai mari,
care orbitează în jurul Pământului.
Naratorul: S-ar putea oare ca rapoartele despre OZN-uri în formă de trabuc
să fie într-adevăr observări ale unor nave-mamă extraterestre?
Oare sunt acestea barje interstelare
care transportă atât extratereștrii,
cât și flota lor de aeronave, pe distanțe mari în spațiu?
Teoreticienii astronauților antici spun da
și sugerează că examinând mai atent
comportamentul acestor OZN-uri de diferite forme,
putem învăța câte ceva despre ființele care le pilotează,
sau chiar am putea afla dacă sunt pilotate.
Un obiect strălucitor neidentificat coboară din întuneric
și planează deasupra Muntelui Templului,
un loc sfânt venerat în iudaism, creștinism
și islamism timp de mii de ani.
Observarea OZN-ului de deasupra Muntelui Templului din 2011,
este absolut fascinantă.
Vezi această lumină care coboară lent.
Asta s-a întâmplat în lerusalim
într-o zi de vineri, de Sabat.
Avem prea mulți martori, din prea multe surse,
care pot dovedi că acest lucru s-a întâmplat de fapt.
Și așa s-a întâmplat.
A apărut o lumină deasupra Muntelui Templului.
Era chiar acolo. Un glob strălucitor.
A fost filmat de mai multe persoane diferite,
în mai multe forme diferite.
- Și dintr-o dată... - Băbat: Dumnezeule!
A accelerat vertical, cu o viteză imensă,
și se pot auzi cum unii dintre trecători suspină adânc,
aflați într-o stare de șoc și uimire.
Dacă acest lucru este autentic, atunci are o semnificație extraordinară.
Naratorul: OZN-ul din lerusalim a arătat o capacitate de accelerare
și o manevrabilitate uimitoare, dar deocamdată este singurul.
Naratorul: La 18 septembrie 2013,
în Wittenberge, Germania,
un martor înregistrează un obiect triunghiular neidentificat,
care este, de asemenea, capabil
să accelereze cu o viteză imposibilă.
Iar în decembrie 2017, sunt date publicității filmările în infraroșu,
făcute în largul coastei Californiei, reprezentând un obiect în formă de Tic Tac
pe care operatorii radio îl urmăresc evoluând cu o viteză de 5.800 de km pe oră.
Cel mai rapid avion fabricat de om, Lockheed SR-71 Blackbird,
depășește cu puțin 3.200 de km pe oră.
Când te uiți la toate rapoartele OZN
întocmite de-a lungul anilor, la toate formele
și tipurile de performanță care sunt notate acolo...
obiecte în formă de farfurie zburătoare,
obiecte de formă sferică,
obiecte în formă de trabuc...
toate acestea au demonstrat o capacitate incredibilă
de accelerare. Toate.
Naratorul: Pentru cercetătorii OZN,
cele mai convingătoare descrieri sunt cele în care obiectul
manevrează în așa fel încât nu numai că depășește
abilitățile oricărei aeronave create de om,
dar ar ucide, de fapt, un pilot uman.
Deci, când analizați obiecte aflate în mișcare
și care produc forțe-g la accelerații foarte mari,
trebuie să vă amintiți că cele mai multe dintre ființele vii,
bazate pe materie organică, este puțin probabil
să supraviețuiască acelor forțe.
Numai forțe-g de intensitate mai mică pot fi suportate de corpul uman
înainte de a se confrunta cu o mulțime de probleme medicale.
Deci, unele dintre aceste obiecte în mișcare rapidă...
se mișcă în moduri care ar putea ucide un pilot.
Naratorul: Sunt aceste nave extraterestre
pilotate de ființe incredibil de rezistente,
capabile să supraviețuiască forțelor
care altfel ar ucide un pilot uman?
A existat un raport al DIA, Defense Intelligence Agency,
despre aceste diferite tipuri de creaturi extraterestre,
dintre care unul este fascinant. Se numește transmorfic.
Termen care înseamnă că
aceste creaturi nu au corp așa cum avem noi.
Sunt ființe energetice, sunt ființe de lumină.
Naratorul: Unii cred că aceste obiecte, care zboară la viteze care pot zdrobi oasele,
ar putea fi pilotate de ființe care nu sunt legate
de o formă fizică rigidă.
Dar alții sugerează că o explicație mai probabilă
este că navele nu sunt pilotate.
Acestea sunt dispozitive hipersonice.
Ele se pot deplasa în zig-zag, iar frecvența acestor mișcări
este atât de mare, încât forțele gravitaționale
din interiorul acestor obiecte, pe măsură ce sar brusc prin spațiu și timp,
ar putea zdrobi orice individ viu.
După părerea mea, orice ar fi aceste obiecte,
ele sunt ghidate fie prin telecomandă,
fie de un sistem cibernetic autonom.
Așadar, când ne uităm la
culmile atinse astăzi de știință,
ne dăm seama că, probabil, explorarea spațiului
nu va fi realizată de oameni în carne și oase,
ci de sonde autonome, de roboți,
lucru care se întâmplă deja.
Știți deja că explorările noastre asupra lui Marte și Sistemului Solar
implică nave robotizate, nu ființe umane.
Nu ar putea fi posibil ca o civilizație extraterestră avansată
să fi urmat același traseu
și să fi trimis nave înzestrate cu AI, pentru a explora planeta noastră?
Naratorul: Nu cumva toate acele nave, de diverse forme și dimensiuni,
trimise pe Pământ de pe navele-mamă extraterestre,
așa cum sugerează teoreticienii astronauților antici,
ar putea fi de fapt drone robotizate, controlate de la distanță,
de deasupra planetei?
Sau chiar este posibil ca ambarcațiunile să posede
inteligență artificială foarte avansată
și să zboare autonom?
Și dacă nu există piloți pe care să îi găzduiască,
asta ar putea sugera că respectivele nave sunt capabile
de mult mai mult decât ne-am putut imagina vreodată?
Naratorul: O echipă de robotică de la Jet Propulsion Laboratory a NASA
anunță că a fost pus la punct un nou prototip de sistem robotizat,
care va putea, într-o bună zi, să exploreze
cele mai inaccesibile zone ale lumilor îndepărtate.
Mini-roboți care se pot combina între ei și se pot transforma
pentru a se rostogoli, zbura, pluti
și înota în orice mediu.
NASA îi numește „Shapeshifters”.
NASA este în căutarea unor roboți care să își poată schimba forma,
pentru a explora alte luni și planete.
Cum ar fi luna lui Saturn, Titan.
Se caută să se obțină un robot care își schimbă forma,
ca parte a unei sonde, care s-ar putea adapta
la diferitele medii de pe suprafața lui Titan.
Zburând prin aer, explorând solul
și chiar scufundându-se în mările de metan și etan.
Componentele individuale sunt un fel de
mini-roboți autonomi
care lucrează împreună ca într-un colectiv
și creează forme noi și interesante,
în funcție de ceea ce trebuie să facă.
S-a constatat că un număr de OZN-uri dintre cele care au fost observate,
uneori își schimbă forma.
La un moment dat, arată ca un triunghi
și apoi arată ca un disc.
Naratorul: O altă tehnologie pe care NASA o dezvoltă
pentru călătoriile în adâncurile spațiului sunt roboții auto-replicabili:
mașini dotate cu inteligență artificială
care sunt capabile să utilizeze resursele găsite
pe corpurile cerești pentru a crea mai multe exemplare identice cu ele,
în ideea de a coloniza planete
și chiar de a evolua spre forme mecanice mai sofisticate.
Acest lucru i-a determinat pe unii să speculeze
că OZN-urile observate pe cerul nostru
nu depind deloc de controlul extern.
Dacă ești o civilizație extraterestră
care cercetează o galaxie cu o sută de miliarde de stele,
este posibil să nu vrei să-l trimiți pe căpitanul Kirk să sară din stea în stea.
Ați trimite roboți auto-replicabili.
Vor ateriza pe o planetă,
își vor face sute de copii identice lor,
care apoi se vor lansa și vor coloniza alte luni.
Pornind de la un singur robot, vei obține o sută, apoi o mie,
apoi un milion, miliarde.
Deși, cu siguranță, avem de-a face cu ambarcațiuni mecanice
în anumite cazuri,
este de asemenea adevărat că găsim dovezi
ale prezenței unor entități conștiente pe navele spațiale.
Naratorul: plecând de la un simbol vechi egiptean,
la o ilustrație elvețiană din secolul al XVI-lea
și până la imaginile din zilele noastre capturate de avioane militare,
oare sunt acestea dovezi zdrobitoare că OZN-urile
și navele extraterestre nu numai că există,
dar că sunt și prezente pe planeta Pământ
de mii de ani?
Discuri zburătoare cu sisteme de propulsie exotice,
avioane invizibile care pot apărea și dispărea după dorință
și imense nave-mamă care transportă călători spațiali
de la ani-lumină distanță.
Deoarece noile tehnologii ne permit să capturăm din ce în ce mai multe imagini
ale obiectelor zburătoare neidentificate,
probabil vom descoperi în curând
că numărul lor este mult mai mare
decât ne-am imaginat vreodată
și că de fapt nu ele se află în spațiul nostru aerian,
ci noi suntem în al lor.
Traducere și adaptare: Bic@2021