O statuetă veche reprezentând
un avion modern...
O statuie primitivă a unui bărbat în costum spațial...
Cranii misterioase de cristal
ale căror origini sunt complet necunoscute...
De mai bine de un deceniu, cu Extratereștrii antici am călătorit
pe tot globul și am investigat obiecte ciudate
găsite pe fiecare continent de pe Pământ.
Am făcut un clasament a ceea ce eu consider
că sunt primele zece artifacte de origine extraterestră.
Artifacte care, în opinia mea,
oferă dovezi puternice că, în trecutul îndepărtat,
extratereștrii pășeau printre noi.
TOP 10 ARTIFACTE EXTRATERESTRE Traducere și adaptare; Bic@2021
Artifactele antice ne oferă o imagine fascinantă
asupra modului în care au trăit strămoșii noștri.
Și pentru teoreticienii astronauților antici, ca mine,
unele artifacte oferă dovezi de necontestat
care susțin ideea că extratereștrii
au vizitat Pământul în trecutul îndepărtat.
Un exemplu convingător este reprezentat de un grup de obiecte sculptate cu precizie,
obiecte care nu numai că se află în mijlocul unor controverse,
dar pot deține o tehnologie mult mai avansată decât a noastră.
Numărul zece pe numărătoarea mea inversă:
Craniile de cristal.
Lubaantun, Belize. America Centrală.
Aici, în jungla din Peninsula Yucatán,
se află ruinele unui oraș antic precolombian care
a prosperat în secolul al VIII-lea d.Hr..
În 1924,
exploratorul Frederick Albert Mitchell-Hedges
și fiica sa Anna au descoperit
un craniu de din cristal transparent din cuarț, de dimensiunea unui craniu uman.
Mayașii i-au spus lui Mitchell-Hedges că
acest craniu avea peste 3.600 de ani vechime.
Acest lucru este fascinant, deoarece
craniul ar fi anterior civilizației mayașe.
Mitchell-Hedges și fiica sa
au ținut craniul sub cheie
timp de aproape patru decenii
înainte de a permite studierea acestuia.
Când vine vorba de craniul de cristal Mitchell-Hedges,
trebuie menționat că acesta a fost analizat de mai multe ori.
În anii 1960, Frank Dorland a făcut-o ca persoană privată.
Hewlett-Packard a făcut deasemena o analiză, iar British Museum a făcut,
în 1980, o analiză foarte sumară.
Deci, acest craniu a fost supus
unei serii de analize științifice detaliate.
În toate aceste ocazii, s-a constatat că era
aproape imposibil ca o ființă umană să fabrice acest lucru.
Craniul Mitchell-Hedges
a fost șlefuit
sau sculptat în sensul invers al acelor de ceasornic,
contrar orientării naturale a axei cristalului.
Cristalul crește într-o anumită direcție.
Și dacă nu șlefuiți sau nu lucrați cristalul
în acea direcție specială, acesta se va sparge.
Deci, cum s-a făcut?
Cristalul de cuarț este extrem de dur.
Și aproape orice obiect sculptat din
cristal de cuarț ar trebui probabil
să fie confecționat folosind instrumente electrice.
Deși sute de oameni au susținut că sunt
în posesia unor cranii de cristal antice,
o legendă curioasă care poate fi găsită în mai multe culturi,
spune că există exact 13 cranii de cristal
ascunse în diverse locuri de pe planetă, a căror origine ar fi în alte lumi.
Acestea includ Craniul Synergy,
descoperit în Insulele Melanesiene
ale Pacificului de Sud,
Craniul Amar din Tibet,
Craniul Einstein, găsit în Mexic
și Craniul Mitchell-Hedges.
Cercetătorii sugerează nu numai că aceste 13 cranii
au fost realizate folosind o tehnologie avansată,
dar că ele pot conține cunoștințe antice,
ascunse omenirii de mii de ani.
De fapt, din ceea ce știm, cristalul
este capabil să stocheze informații.
Deci, ceea ce trebuie să ne întrebăm este dacă
nu cumva craniile de cristal au fost făcute din cuarț
tocmai pentru că strămoșii noștri au vrut să stocheze informații în ele.
Deși s-ar putea să nu avem un mijloc de a le extrage,
chiar cred că este o necesitate, pentru noi înșine,
să încercăm să facem un efort ca să vedem ce fel de informații ar putea
fi prezente în aceste cranii de cristal.
În momentul în care ai pus ochii pe un craniu de cristal,
știi că privești ceva extraordinar.
Dar următorul artifact de pe lista mea
ar putea fi descris ca o simplă jucărie din lemn.
Asta până când îți vei arunca o privire mai atentă și vei vedea
că acest obiect în formă de pasăre seamănă mai mult cu un planor modern.
Pasărea din Saqqara.
Saqqara, Egipt.
Arheologii francezi care sapă la piramida în trepte a regelui Djoser,
descoperă un mormânt vechi de peste 2.000 de ani.
În el găsesc un mic model, din lemn,
a ceea ce pare a fi o pasăre, lângă un papirus
care poartă inscripția: „Vreau să zbor”.
Artifactul a fost trimis mai târziu la Muzeul din Cairo,
unde autoritățile l-au plasat alături de
câteva alte figurine reprezentând păsări.
Dar păsarea de la Saqqara era, în mod vizibil, diferită.
Este interesant deoarece, pe de o parte,
în mod clar arată ca o pasăre, pentru că are ochi
și are un cioc tipic de pasăre.
Pe de altă parte, aripile nu sunt, în mod clar, aripi de pasăre.
La mijlocul crestăturii
poți vedea această aripă un pic mai îngroșată.
Iar această porțiune are înălțimea cea mai mare.
Totul devine mai subțire spre capătul aripilor,
iar acele aripi sunt modelate înspre partea de jos.
Iar acesta este un design aerodinamic foarte modern.
Apoi, cealo altă problemă este că păsările nu au cârme, deoarece o pasăre
nu are nevoie de cârmă, datorită arhitecturii sale aerodinamice.
Așadar a apărut ideea că modelele nu reprezintă păsări,
ci mașini zburătoare sau avioane.
Aeronave?
Ar putea oare pasărea de la Saqqara să dezvăluie că
vechii egipteni dețineau puterea zborului?
Pentru a găsi răspunsul, în 2006, expertul în aviație și aerodinamică,
Simon Sanderson, a construit un model la scară
al păsării din Saqqara,
de cinci ori mai mare decât originalul,
și i-a testat proprietățile aerodinamice într-un tunel de vânt.
Mergem la o viteză constantă, crescând încet
unghiul de atac și apoi măsurând
forțele pe care le produce.
Astfel putem afla despre caracteristicile sale de zbor.
La zece grade, obținem o creștere de patru ori a portanței și a forței de ridicare.
Deci, acum ar putea zbura.
- Da. - Asta e bine.
Testele arată că pasărea din Saqqara este
un planor foarte avansat.
Și acesta este un design pe care îl folosim astăzi.
Dar dacă pasărea din Saqqara este capabilă de zbor,
de unde ar fi dobândit vechii egipteni o astfel de tehnologie?
Cred că oamenii, din cele mai vechi timpuri,
au fost vizitați de ființe care nu veneau de pe acest Pământ.
Și le-au oferit cultură și tehnologii științifice
pentru a le îmbunătăți viața pe Pământ,
evoluând de la primitivism la o cultură mai dezvoltată.
Următoarele artifacte de pe lista mea or avea ele dimensiuni microscopice,
dar sunt extrem de semnificative.
Se pare că sunt nanotehnologii avansate
și au fost găsite îngropate atât de adânc sub Pământ,
încât geologii estimează
că au o vechime de mii de ani.
Ne uităm la adevărate rămășițe
ale tehnologiei extraterestre.
Și de aceea numărul opt pe numărătoarea mea inversă
este ocupat de nanotuburile rusești.
Estul Rusiei, 1991.
Geologii conduc o expediție în zonele bogate în minerale din Munții Ural,
în speranța localizării unor zăcăminte de aur.
De zeci de ani, oamenii care fac drumeții în această zonă a Uralilor,
pe lângă râurile Kozhim, Naroda și Balbany,
au raportat că au asistat la evoluția unor aeronave neidentificate
și la apariția unor anomalii ciudate pe cer.
Cu această ocazie echipa de geologi dă de ceva neașteptat,
dar nu la suprafața pământului, ci sub aceasta.
În timp ce excavează la adâncimi de peste 10 metri,
descoperă, împrăștiate, mici spirale și arcuri metalice.
Au descoperit obiecte foarte neobișnuite,
care erau arcuri minuscule,
întotdeauna cumva răsucite spre stânga.
Cele mai multe dintre ele nu au putut fi văzute decât la microscop.
Doar câteva aveau, poate, câțiva milimetri.
Solul acela nu a mai fost atins
de sute de mii, sau poate de și mai mulți ani.
Zona în care au fost găsite avea, probabil,
în jur de câteva zeci de kilometri.
Parcă ceva a explodat acolo, cu mii de ani în urmă,
iar fragmentele zăceau peste tot.
Fragmentele de metal au fost trimise la Academia Rusă de Științe
din St. Petersburg pentru analiză.
Au găsit mii de astfel de lucruri.
A trebuit să le privească prin microscop.
Unele dintre ele au doar o zecime de miime de mm.
Sunt tot felul de spirale și de mici bucățele prelucrate.
Când te uiți la ele, par a fi exact genul
de mici nanoparticule
și mici piese pentru mașini, pe care le producem astăzi.
Testele au arătat că fragmentele aveau în compoziție
metale rare și par să fi fost fabricate.
Dar, luând în considerare adâncimea la care au fost găsite,
geologii estimează că ar data
de zeci de mii de ani.
Deci, ce ar putea explica această descoperire aparent imposibilă?
Teoreticienii astronauților antici sugerează că indicii pot fi găsite
examinând materialele care alcătuiesc nanospiralele,
cum ar fi tungstenul și molibdenul... elemente utilizate în mod obișnuit
la navele spațiale ale NASA.
Molibdenul este un aditiv care este folosit pentru a fi adăugat oțelului,
astfel încât oțelul să capete diverse proprietăți.
Și este folosit la fabricarea avioanelor.
Ar putea fi posibil, după cum speculează teoreticienii astronauților antici,
ca nanospiralele să provină
de la o navă extraterestră?
Munții Ural sunt un spațiu foarte interesant
în istoria paranormală a Rusiei.
Și am studiat mult, pentru că au existat întotdeauna
incredibile observări de OZN-uri în Munții Ural.
Deci, este acesta un câmp cu resturi provenite de la o navă extraterestră
prăbușită în Munții Ural?
Ar putea exista locuri ale unor astfel de accidente în toată lumea,
vechi de sute de mii de ani.
Adesea, artifacte care susțin
teoria astronauților antici
se ascund la vedere.
De exemplu, într-un templu egiptean există o sculptură
despre care unii cercetători cred că este o reprezentare a unui șarpe
și a unei flori de lotus.
Dar, după părerea mea, ceea ce se vede de fapt
este reprezentarea unei tehnologii moderne.
Numărul șapte pe numărătoarea inversă a artifactelor extraterestre:
becul de la Dendera.
Dendera, Egipt.
La 595 de km. sud de Platoul Giza
se află Templul lui Hathor.
Pasajele înguste ale acestui monument vechi
de peste 2.000 de ani sunt înțesate cu imagini ciudate
dintre care una prezintă un interes deosebit
pentru teoreticienii astronauților antici.
Sub această structură se află așa-numita
„floare de lotus din Dendera”.
Și nu sunt doar cele câteva din interiorul criptei,
ci sunt, de fapt, și pe peretele exterior de deasupra.
Este un lucru despre care adesea nu se discută.
Deci, la ce privim aici?
Egiptologii sugerează că acest lucru asemănător unui bec,
este în esență aroma florii de lotus
și că șarpele din mijloc ilustrează fertilitatea.
Ceea ce nu se discută este prezența
hieroglifelor din jur... din cauză că sunt acolo zei-maimuțe,
înarmați cu cuțite ascuțite, care stau în picioare.
Asta indică pericol, moarte.
Și există referințe textuale
care spun că acest lucru are legătură cu un aducător de lumină.
De ce ar exista acolo descrieri ale aducătorilor de lumină?
Egiptologii susțin că de fapt portretizează
momentul creației.
Dar cu siguranță seamănă cu un bec sau cu o lampă.
Iată o replică a becului care apare
în reliefurile din Dendera, din Egipt.
Interesant la acest bec este faptul că,
pe basorelief, vedem că becul este de fapt
conectat la ceea ce pare a fi o sursă de energie.
Deci, ceea ce avem aici este un bec, care foarte ușor
ar fi putut fi folosit de egipteni pentru a lumina
adâncurile întunecoase ale mormintelor și criptelor.
Cum au luminat vechii egipteni
interiorul monumentelor lor?
Pentru că unele structuri, nu numai că sunt adânc săpate în subteran,
dar au diferite colțuri, tuneluri și coridoare,
uneori situate pe mai multe niveluri.
And some of these places are filled with hieroglyphics.
Extratereștrii nu i-au lăsat pe acești oameni
să lucreze în întuneric.
Bineînțeles că le-au furnizat surse de iluminat.
Și apoi acest fapt a fost imortalizat și în piatră.
Pentru că altfel, în viitor,
nimeni nu o să creadă asta.
Am citit poveștile despre creație a nenumărate culturi antice
și, în aproape fiecare dintre ele,
se spune că zeii au coborât din cer,
de obicei într-un fel de ambarcațiuni zburătoare,
înconjurați de fum și foc.
Acum, pentru mine, acestea nu sunt altceva
decât întâlniri extraterestre.
Și dacă doriți dovezi suplimentare, atunci aruncați o privire
asupra modului în care vechii japonezi și-au descris zeii.
Numărul șase pe numărătoarea inversă a artifactelor extraterestre:
Statuile Dogu.
Pe insulele est-asiatice ale Japoniei,
rămășițele lumii antice pot fi încă găsite în mijlocul
unei societăți moderne, înalt tehnologizată.
Iar cele mai incredibile dintre acestea nu sunt palatele și altarele opulente,
ci o colecție de vase și
figurine din lut extrem de vechi,
dintre care unele datează de mai bine de 12.000 de ani.
Ele sunt creditate ca aparținând unui popor numit Jomon.
Cea mai veche cultură pe care putem identifica în Japonia este Jomon
care, inițial, a fost o cultură aparținând epocii de piatră, desfășurată,
cu aproximație, între 10.000 și 300 î.Hr.
Este o cultură despre care nu știm foarte multe,
deoarece nu aveau un sistem de scriere.
Tot ce avem sunt aceste artifacte.
Puținul pe care îl știm despre Jomon
provine din dovezile arheologice.
Și unele dintre cele mai reprezentative artifacte
legate de Jomon sunt statuile Dogu.
Aproximativ 15.000 de figurine Dogu,
asemănătoare unor ființe umanoide ciudate,
au fost găsite în diferite situri Jomon din Japonia.
Teoreticienii astronauților antici sugerează că aceste figurine
îi reprezintă pe Kami, un grup de ființe
despre care japonezii cred că au coborât în această lume
în trecutul antic.
Șintoismul este religia principală a Japoniei
și se închină la ceea ce ei numesc Kami,
ființe cerești care sunt capabile să locuiască
practic oriunde, într-o ființă umană sau într-un animal
și chiar în obiecte neînsuflețite.
Apoi, îi descriu și pe zei ca fiind coborâți
din palatul lor ceresc.
Aceste figurine arată ca niște ființe umanoide
care sunt echipate cu un fel de costume spațiale.
There are thousands of these statuettes
Au fost recuperate mii de statuete,
care au pe față ceva gen ochelari
și au nituri pe tot corpul,
indicând că poartă un fel de costum spațial
sau de armură tehnologică.
Așadar, trebuie să vă întrebați: au fost oare aceste statuete
ființe ale cerului care au venit și au îndrumat japonezii
spre civilizația și cultura lor,
așa că în cele din urmă, acești zei ai cerului le-au fost strămoși?
În ceea ce îi privește, teoreticienii astronauților antici susțin că
statuetele Dogu nu au fost inspirate de imaginație,
ci prezintă vizitatori foarte reali, pe care locuitorii Japoniei
i-au întâlnit cu mii de ani în urmă
și oferă o dovadă convingătoare a unui contact extraterestru.
Am ajuns la jumătatea drumului în numărătoarea inversă
a primelor zece artifacte extraterestre,
iar următorul obiect este cu adevărat remarcabil.
Este vorba de o figurină antică descoperită în Mexic,
dar, pentru mine, înfățișează în mod clar un bărbat într-un costum de zbor modern.
Artifactul numărul cinci din top zece numărătoarea mea inversă:
Omul Rachetă din La Venta.
În întreaga lume, se pot găsi ilustrații
și statui antice care descriu personaje
îmbrăcate în ținute ciudate,
care, susțin teoreticienii astronauților antici,
amintesc în mod straniu
de costumele spațiale moderne.
Exemplele includ arta rupestră din Italia, Australia
și sud-vestul american,
precum și sculpturi, cum ar fi statuia lui Pachamama
din Tiahuanaco, Bolivia,
reprezentări ale zeului maya Kukulkan din Mexic,
figuri curioase sculptate în templul Hoysaleswara din India
și un ciudată sculptură găsită
în Guatemala City.
Dar poate cea mai interesantă dintre toate este o mică figurină
atribuită olmecilor,
o civilizație care a apărut în jurul anului 1400 î.Hr.
în regiunea Mexicului de azi.
Olmecii sunt una dintre cele mai misterioase
culturi antice cunoscute de istoria planetei noastre.
Și în La Venta, avem sculpturi
care îi arată pe olmeci în scene foarte bizare.
Una dintre reprezentări este a acestui șarpe cu pene care pare
să plutească pe cer, imagine în care, de fapt, vedem o persoană
așezată în interiorul acestui șarpe zburător.
Așa că trebuie să vă întrebați: nu cumva olmecii au avut acces
la tehnologia aviației? Eu personal cred că da.
Pentru că la Muzeul de Istorie Naturală din New York,
există statueta olmecă a acestui tip înalt
despre care puteți spune că poartă
un gen de costum de zbor.
Picioarele arată ca și cum ar fi îmbrăcat într-un costum modern de astronaut
și mai există și un fel de kit de susținere a vieții
fixat pe pieptul lui.
Există șase aripi,
iar capul este clar închis
într-o cască asemănătoare astronauților din zilele noastre.
În opinia mea, este dovada clară
că strămoșii noștri au deținut tehnologia aviației
în urmă cu mii de ani.
Când vine vorba de artifacte antice care înfățișează tehnologie avansată,
unul dintre cele mai extraordinare exemple
pe care le-am văzut vreodată este o minusculă figurină din aur
care arată remarcabil de asemănător cu un avion modern.
De fapt, este o dovadă atât de importantă
pentru teoria astronauților antici,
încât port o replică a ei în buzunarul cămășii.
Numărul patru pe numărătoarea inversă:
Pasărea zburătoare din aur.
Munții sudici ai Columbiei.
La sfârșitul secolului al XIX-lea, jefuitorii de morminte,
căutând de-a lungul râului Magdalena,
au dat peste un mormânt datând de vreo 1.500 de ani,
provenind de la o civilizație precolumbiană cunoscută sub numele de Tolima.
Printre obiectele funerare găsite acolo
erau sute de figurine mici, de aur, de cinci până la opt cm.
Deci, cultura Tolima a plasat în interiorul mormintelor mici obiecte
din aur și s-au găsit sute de mii
de obiecte din aur sub formă de diferite animale:
păsări, pești, broaște, insecte.
Cu toate acestea, din aceste sute de mii,
au fost 17 care arătau ca niște avioane moderne.
Au o formă triunghiulară,
au o aripă verticală,
stabilizatoare
și un fuselaj.
Și nu au nimic în comun
cu orice altceva asemănător din natură.
În 1997, experții germani în aviație,
incluzându-l și pe Algund Eenboom,
și-au propus să testeze capacitățile de zbor ale figurinei din aur,
construind o replică la scară,
complet echipată cu tren de aterizare și un motor funcțional.
A fost destul de simplu, pentru că nu este nevoie
să adăugăm prea multe elemente la această configurație,
deoarece această formă este perfectă.
Totul a fost făcut deja de nativii
de acum 2.000 de ani.
Odată finalizat, aparatul telecomandat
a fost așazat pe o pistă improvizată de unde a decolat.
Când vezi cum decolează,
chiar simți că aceasta este adevărata afacere.
A fost un test foarte reușit
și ne-a arătat cât de pricepuți erau oamenii antici
în materie de design aerodinamic.
Ceea ce vă arată că trebuie să se fi întâmplat ceva acolo.
Nu suntem foarte siguri cum au reușit, dar au făcut-o.
Aceasta este știință aplicată.
Aceasta nu este doar gândirea cuiva.
Sunt oameni care merg acolo, mă asigură și îmi dovedesc
ceea ce tocmai am văzut... Oricine poate vedea...
că acest lucru este real, că este autentic.
Acest lucru micuț, care se află într-un muzeu, ar putea zbura.
În 2017, am zburat în România alături de Erich Von Daniken pentru a verifica
unul dintre cele mai remarcabile artifacte
despre care am auzit vreodată.
Un obiect din aluminiu despre care se spune că are o vechime de cel puțin 40.000 de ani.
Dar și mai extraordinar este faptul că a fost testat științific
și s-a constatat că a fost fabricat dintr-un aliaj de aluminiu
care nu se potrivește cu nimic din ce au fabricat vreodată oamenii.
Numărul trei de pe numărătoarea inversă a primelor zece artifacte extraterestre
este „Călcâiul de la Aiud”.
1970.
Muncitorii care săpau un șanț de-a lungul malurilor râului Mureș,
descoperă două oase uriașe
și, împreună cu ele, un misterios obiect metalic
îngropat la 10 m. sub suprafața solului.
Acest obiect ciudat, cunoscut azi sub numele de călcâiul de la Aiud,
a fost confecționat dintr-un aliaj de aluminiu care pare
să fi fost fabricat cu mii de ani înainte ca oamenii să poată topi
sau fabrica metal.
Era la o adâncime de zece metri, în apropierea unor oase,
care ulterior au fost identificate ca oase de mamut lânos.
Mamuții au dispărut acum 40.000 de ani,
deci oasele trebuie să fie mai vechi de atât.
Piesa a fost analizată de trei ori, după știința mea.
Principalul metal din compoziția sa este aluminiul.
Oamenii au început să prelucreze aluminiul
abia prin anii 1800.
Deci, atunci când arunci o privire la această piesă și o analizezi,
observi că, într-adevăr, are cele mai multe dintre proprietățile moderne
pe care le-am asocia cu aluminiul.
Timp de zeci de ani, oficialii au refuzat să dezvăluie
unde era ținut „călcâiul” de la Aiud.
Dar locația sa a ieșit la iveală recent.
La 18 ianuarie 2017,
la Muzeul Național de Istorie
al Transilvaniei, teoreticienilor astronauților antici
Giorgio Tsoukalos și Erich Von Daniken
li s-a oferit o ocazie rară de a arunca o privire directă
asupra „călcâiului” de la Aiud.
Reprezentanta muzeului, Ana Gruia
a scos piesa dintr-un dulap de depozitare,
unde a stat ascunsă, în mod deliberat
publicului, încă de la începutul anilor 1970.
Bine, acum îmi voi pune mănușile.
Este grozav!
Deci, asta este piesa.
Bine.
Este ciudat.
Și aici, acesta este... locul din care au scos eșantionul
pentru a face analiza obiectului.
Și aici se văd două părți deteriorate, într-un fel.
Deci poate că a fost atașat la ceva, sau similar.
Dar e foarte straniu.
Deci, ce are de spus muzeul în legătură cu acest lucru?
Aceasta este o piesă foarte ciudată.
Este. Este o piesă ciudată și pentru noi.
În calitate de istorici, nu îl considerăm
a fi unul dintre acele obiecte istorice cu care suntem obișnuiți.
Nu știm pentru ce a fost folosit și recunoaștem
aceste incertitudini cu privire la datarea
și compoziția sa.
Deci avem aici un adevărat mister.
Dar vezi această patină, formată pe toată suprafața acestui obiect?
Și asta creează o altă problemă.
Da. Pentru că patina nu poate fi falsificată.
Este imposibil să creezi artificial o patină.
Patina este un strat subțire de diverși compuși metalici
care se formează pe suprafața acestuia
în timpul expunerii la condițiile atmosferice.
Cu cât obiectul este mai vechi,
cu atât stratul de patină va fi mai gros.
Este nevoie de sute, dacă nu chiar de mii de ani,
pentru ca un strat gros de patină, așa cum se pare că este cazul aici,
să se dezvolte.
Deci, avem încă un mister aici.
În toate aventurile tale, ne poți spune cum se compară
acest lucru cu unele dintre celelalte lucruri care sunt inexplicabile?
Sunt neajutorat. Nu am nici o idee.
Asta de aici spune totul.
Foarte bizar. Bizar.
Poate fi „Călcâiul” de la Aiud o rămășiță fizică
a unei vizite extraterestre
care a avut loc cu mii de ani în urmă?
Teoreticienii astronauților antici răspund afirmativ...
și sugerează că există dovezi și mai convingătoare
ale contactului extraterestru, pe cealaltă parte a lumii,
ascunse adânc în interiorul unui mormânt antic.
Când vine vorba de găsirea probelor că extratereștrii
au vizitat pământul, dovezile nu sunt întotdeauna evidente.
Dar uneori totul poate fi limpede precum cristalul
dacă știi ce să cauți.
Pentru mine, următorul artifact înfățișează, fără dubiu,
un astronaut în cabina de pilotaj a unei nave rachetă.
Numărul doi pe lista mea cu primele zece artifacte extraterestre:
Capacul sarcofagului regelui Pakal.
Palanque, Mexico.
1952.
Arheologul Alberto Ruz Lhuillier a descoperit
piramida unde a fost înmormântat Regele Pakal,
care a domnit asupra vechiului oraș mayaș
din 615 până în 683 d.Hr.,
iar acesta, din spatele meu, este celebrul templu al inscripțiilor.
Poate este cea mai faimoasă piramidă din toată lumea mayașă.
Arheologul franco-mexican Alberto Lhuillier
a început săpăturile de sus.
I-au trebuit patru ani
să excaveze încet, pas cu pas piramida,
până când în cele din urmă a ajuns
la Mormântul Regelui Pakal,
la sarcofagul cu capacul lui uriaș,
peste care a fost construită piramida.
Probabil cel mai remarcabil artifact mayan găsit vreodată,
capacul sarcofagului de piatră al Regelui Pakal a produs
controverse considerabile.
Oamenii de știință conservatori consideră că descrierea este a Regelui Pakal
aflat într-o călătorie către Xibalba, țara morților.
Dar teoreticienii astronauților antici cred că regele este portretizat
cum stă așezat la comenzile unei nave spațiale.
Vedeți un om aplecându-se înainte,
aproape ca un motociclist de curse.
Are la nas un fel de mască de oxigen.
Își folosește mâna pentru a manevra un mâner de sus.
Îi vezi cealaltă mână care manipulează unele comenzi din partea de jos.
Stă pe un fel de scaun într-un fel de capsulă.
Acum, ceea ce este uimitor aici este că, privind cu ochi moderni,
îl putem identifica cu ușurință
pe Regele Pakal îmbarcat într-un fel de navă spațială.
În 2011, ciudata sculptură
de pe capacul sarcofagului Regelui Pakal
a fost transpusă într-o replică 3D
de către producătorul de modele Paul Francis.
Când am văzut acest lucru, instantaneu am spus:
„acela este un tip, într-o capsulă spațială”.
Știi? Nu este nevoie să mi se dea explicații.
Nu trebuia să găsesc nimic. Era deja acolo.
Cred că acest lucru este absolut extraordinar,
deoarece de mult timp am spus că nimic din ceea ce este reprezentat
pe acest capac al sarcofagului lui Pakal nu este simbolic.
A fost ceva văzut de artist, sau despre care i s-a spus,
și pe care apoi a încercat să-l reproducă pe o lespede.
Îmi plac, de asemenea, detaliile de sub piciorul lui drept,
care se sprijină pe un piedestal.
Și exact asta putem vedea
pe lespedea de la Palenque.
Sau cum mâinile lui manipulează niște comenzi.
Și, de asemenea, acest tip de aparat de respirație
pe care îl are în fața nasului.
Aparatul de respirație este de fapt o piesă foarte îngrijită.
Se numește „dătătorul vieții”.
Sufletul se transferă prin acesta,
iar un dătător de viață, pentru mine, ar fi aerul.
Cu alte cuvinte noi respirăm aer.
Acesta este un tip care are nevoie de o mască pentru a supraviețui.
Pentru că, unde se află el?
În spațiul cosmic.
Am ajuns la numărul unu din numărătoarea mea inversă
a primelor zece artifacte extraterestre.
Realizatorii serialului Extratereștrii antici au călătorit în toate colțurile lumii
investigând cele mai incredibile obiecte
descoperite vreodată.
Dar acest final îmi face cu adevărat pielea de găină.
Multe dintre acestea au fost găsite peste tot în lume,
dar în sezonul zece am reușit
să-l testăm pe unul dintre ele într-un laborator.
Rezultatele au fost remarcabile.
Numărul unu pe numărătoarea mea inversă de artefacte misterioase:
Craniile alungite de la Paracas.
New York.
Februarie 2017.
La Universitatea din New York, Giorgio Tsoukalos se întâlnește cu
colecționarul de artă Jared Collins,
care este în posesia unui craniu alungit, vechi de 2.000 de ani.
Uau! Este fantastic.
Craniul este incredibil de bine conservat
și Jared îl testează la Universitate
pentru a afla dacă nu cumva prezintă anomalii
care să indice faptul că este altceva decât un craniu omenesc.
Deci, acest craniu a fost găsit
- în regiunea Paracas din Peru. - Așa este.
Nu s-a făcut niciodată o testare modernă, adevărată, asupra lui.
Este uimitor.
Sute de cranii ciudate și deformate au fost găsite
pe coasta de sud din Peru
cu ocazia săpăturilor care datează din 1927.
La acel moment, arheologul Julio Tello
a excavat mai întâi un mare complex funerar
despre care se credea că ar fi fost construit de oamenii din Paracas,
care au trăit în regiune între anii 800 și 100 î.Hr.
Arheologii convenționali spun că alungirea craniului
este cel mai probabil rezultatul legării capului,
ceea ce implică înfășurarea, strâns, a capetelor sugarilor,
în timp ce craniile lor sunt încă moi,
pentru a le schimba forma.
Dar unele dintre craniile din Paracas prezintă anomalii
pe care doar simpla legare a capului nu le poate explica.
Deci, să pornim, nu? Bine.
De acord!
Profesor de antropologie la Universitatea New York, dr. Todd Disotell
a fost de acord să efectueze o evaluare criminalistică
a craniului alungit.
Am văzut doar imagini ale craniilor. Personal, nu am văzut niciodată unul adevărat.
- În regulă. - Oau!
Adică este... Ciudat.
Adică, pur și simplu nu am un alt termen la îndemână.
Îmi place că prima ta reacție a fost că e ciudată,
- pentru că sunt de acord cu tine. - Ei bine, vreau să spun, uită-te la el.
- Este... - Este destul de bizar.
Pe lângă faptul că este alungit,
craniul din Paracas are un maxilar
și orificii pentru ochi anormal de mari.
Permiteți-mi doar să mut craniul pe suprafața sterilă a mesei.
Oau!
Așadar, este foarte captivant.
Pe lângă formă.
Sutura sagitală pare că a fuzionat complet.
Mă uit la ea și văd că
a fost complet ștearsă.
Sutura sagitală este sudura care unește cele două oase
parietale ale craniului.
Deși marcajele pot fi vagi din cauza fuziunii în timp,
toate craniile umane ar trebui să aibă
unele dovezi ale acestei caracteristici.
Deci, este curios că acest craniu nu le are.
Bine, atunci să trecem la prelevarea
unor mostre de pulbere de material
din dinți și oase, pentru a extrage ADN-ul din ele.
Bine, excelent!
Analiza materialului recoltat va determina sexul,
descendența ancestrală a tatălui și a mamei,
precum și orice anomalii ale ADN-ului, în comparație cu
baza de date genetică umană actuală.
Arată destul de bine.
Deci, vom împacheta aceste mostre și le vom trimite la analiză,
iar în patru până la șase săptămâni ar trebui să avem rezultatul.
Patru până la șase săptămâni? Bine.
Mulțumesc foarte mult.
Apreciez foarte mult că te-ai implicat în acest demers.
- Ai grijă. - Mulțumesc mult. - Te-ai prins.
Două luni mai târziu, în aprilie 2017,
Giorgio l-a contactat pe dr. Disotell
pentru a afla rezultatele testării.
Ei, Todd, ai obținut rezultatele?
Da, și sunt foarte, foarte interesante.
Au obținut un profil de ADN bun și curat
al ADN-ului moștenit pe linie maternă.
Așadar, acest specimen nu se regăsește de fapt
în Lumea Nouă, nu se regăsește în rândul americanilor nativi,
ci se regăsește de obicei printre europeni și locuitorii din Orientul Mijlociu.
De fapt, potrivirea de 100% a fost pentru un individ scoțian.
- Asta nu are niciun sens. - Într-adevăr?
Într-un craniu sud-american? Totul este foarte ciudat.
Asta ar putea însemna că oamenii din Europa au ajuns în America de Sud,
știi, cu 1.500 de ani mai devreme
decât cunoaștem în prezent.
Asta e uimitor.
Din păcate, din pricina stării în care se află proba,
nu s-a putut obține niciun cromozom y.
Din păcate, asta ne lipsește.
Corect.
Crezi că ar putea fi cazul...
și repet, aceasta este o pură speculație...
poate că nu este neapărat om?
Este asta o posibilitate?
Ei bine da, este posibil.
Totuși, de fapt nu știm ce este asta.
Deoarece nu am obținut niciun rezultat definitiv, în mod evident, un om de știință
va dori întotdeauna să încerce să ducă un astfel de lucru la bun sfârșit.
Acest lucru este extraordinar.
Este demn de studiu
sau să deschidă un nou domeniu de cercetare
și să se emită câteva noi ipoteze.
Un craniu antic,
de două ori și ceva mai lung decât un craniu uman normal,
cu maxilarul mărit, cu orbitele ochilor mărite,
fără sutură sagitală și cu un ADN care nu se potrivește
cu zona în care a fost găsit craniul...
Ar putea oare testele suplimentare să dezvăluie că acest craniu
nu este în întregime uman?
Deci, oare acest craniu Paracas a aparținut cuiva
care era parțial extraterestru?
Teoreticienii astronauților antici afirmă cu tărie că „da”!
Ei bine, asta încheie numărătoarea mea inversă, deocamdată.
Și sunt încrezător că, pe măsură ce vor apărea tot mai multe
artifacte misterioase dovezile contactului extraterestru
vor deveni în curând prea greu de respins
și vom avea în sfârșit dovezi incontestabile
ale originilor noastre extraterestre.
Traducere și adaptare: Bic@2021
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania