♪♪
Domul Stâncii...
Templul lui Jupiter...
Puma Punku...
Sunt locuri sacre pentru milioane de oameni
și toate sunt construite deasupra ruinelor unor structuri
mult mai vechi.
Unele dintre cele mai emblematice temple din lume
sunt construite exact în aceleași locuri ca și fostele temple.
Și întrebarea este, de ce?
Ce i-a determinat pe primii oameni să construiască și să reconstruiască
în același loc, iar și iar?
Se pare că nu o făceau doar pentru scopuri practice,
ci și din motive religioase și spirituale.
Există oare pe Pământ locuri
care dețin o putere specială?
Populația locală spune:
„Nu noi am construit asta, ci zeii”.
Și am putea descoperi oare că, odată, au fost locuri ocupate
de extratereștri?
Nu există nicio îndoială în mintea mea
că acestea sunt locuri mult mai vechi decât credem noi
și că au fost folosite pentru comunicații extraterestre
cu mult, mult timp în urmă.
Există o poartă
în Univers.
Dincolo de ea este promisiunea adevărului.
Ne cere să punem la îndoială
tot ceea ce am fost învățați vreodată.
Dovezile sunt în jurul nostru, peste tot.
Viitorul este chiar în fața ochilor noștri.
Nu suntem singuri.
Nu am fost niciodată singuri.
EXTRATEREȘTRII ANTICI Seria 18 Episodul 03 Sub Templele Sacre
Traducere și adaptare: Bic@2022
Cuzco, Peru.
Amplasat în valea unui râu din Munții Anzi,
printre vârfuri de peste 6.096 de metri,
acest oraș, odată măreț, a servit drept capitală
a Imperiului Incaș
din secolele XIII-XVI d.Hr.
În 1533, conchistadorii spanioli au sosit în Cuzco
și au fost uimiți de incredibilele construcții din piatră,
găsite într-un loc aflat chiar la nord de oraș, numit Sacsayhuamán.
Deasupra orașului Cuzco se găsește situl megalitic
și uriașul complex ceremonial incaș, numit Sacsayhuamán.
Caracteristica sa cea mai proeminentă este un perete în zig-zag cu trei niveluri.
Unele dintre pietrele de acolo cântăresc până la 125 de tone
și au fost transportate din cariera de piatră aflată cel puțin cinci km. distanță.
Sacsayhuamán este una dintre cele mai frumoase structuri antice
pe care le-ai putea vedea vreodată în viața ta.
Există acolo blocuri megalitice masive, gigantice
și întâlnești cel mai uimitor stil de zidărie,
deoarece, între două blocuri de piatră,
oricare ar fi ele, nu poți introduce nici măcar o bancnotă de un dolar.
Sacsayhuamán a servit atât ca fortăreață,
cât și drept centru ceremonial.
O structură circulară care se află în interiorul zidurilor megalitice,
numită Muyuq Marka, a fost baza unui turn
în care incașii îl venerau pe Inti, Zeul Soarelui.
Cu toate acestea, mulți experți sugerează că, deși incașii
au folosit cu siguranță această structură megalitică,
nu ei au fost cei care au construit-o.
Credința standard este că incașii au construit Sacsayhuamán
cu mai puțin de o mie de ani în urmă.
Dar în unele dintre cele mai vechi cronici spaniole
se spune că spaniolii au fost complet uluiți
când au văzut acest loc și i-au întrebat pe incașii de acolo:
„Voi ați construit asta?” Iar incașii au răspuns:
„Nu. Aceasta era deja aici atunci când am ajuns noi, acum 500 de ani”.
Mulți experți cred că Sacsayhuamán îi precede pe incași
cu mii de ani
și că aceștia au construit pe deasupra a ceea ce era acolo înainte de venirea lor.
Inca a fost o civilizație aparținând Epocii Bronzului,
iar pietrele de la Sacsayhuamán sunt din calcar metamorfic,
un tip de calcar mult mai dur decât bronzul
și care nu putea fi tăiat sau modelat folosind unelte din acest aliaj.
Incașii au construit deasupra vechilor structuri, pentru că se poate spune că
este o diferență majoră între construcția megalitică,
unde pietrele se potrivesc perfect
și cea incașă, în care sunt pietre îngrămădite peste alte pietre,
cu mortar folosit ca umplutură.
Dar, dacă Sacsayhuamán chiar îi precede pe incași...
așa cum au susținut incașii înșiși...
cum ar fi putut o civilizație, și mai timpurie, să posede
o tehnologie mult superioară?
Incașii antici vorbesc despre ființe celeste
care au coborât din cer cu mult timp în urmă
și au împărtășit oamenilor de pe Pământ
primele cunoștințe despre orice lucru.
Teoreticienii paleo-astronauților sugerează că
ființele umane au construit Sacsayhuamán,
dar sub tutela extratereștrilor.
Este posibil oare ca uimitoarea structură megalitică din piatră
de la Sacsayhuamán să fi fost realizată cu ajutorul
tehnologiei extraterestre, așa cum sugerează teoreticienii astronauților antici?
Și dacă da, ar fi putut incașii să fi construit deasupra acesteia...
și să fi înființat noua structură cu scopuil de a fi lăcaș de cult...
pentru că erau cumva conștienți de asta?
Sacsayhuamán este doar unul dintre multele locuri
în care civilizațiile antice s-au simțit obligate
să-și construiască cele mai sacre clădiri.
De fapt, există în întreaga lume
locuri în care culturi succesive au reconstruit din nou și din nou.
Acest lucru se întâmplă încă de la sfârșitul ultimei Ere Glaciare,
cu locuri precum Gobekli Tepe din sud-estul Turciei,
unde cele mai vechi și mai sofisticate monumente
au fost inițial construite pe roca de bază.
Și apoi, în cele din urmă, aveau să fie acoperite
de o nouă structură, o nouă incintă, construită deasupra lor.
Unele dintre cele mai emblematice situri de temple din întreaga lume,
de la Baalbek din Liban
până la Templul lui Horus din Edfu din Egipt,
sunt construite exact pe aceleași amplasamente
cu fostele temple despre care se știa că se aflau acolo.
Și întrebarea este, de ce?
Nu este ceva neobișnuit ca oamenii să reconstituie o structură veche
sau să reconstruiască pe fundația ei, în scopuri practice.
Dar ceea ce teoreticienii astronauților antici găsesc intrigant,
este modul în care cele mai sacre construcții
tind să rămână sacre de-a lungul a mii de ani.
Și dintre toate locurile din lume
în care se observă acest fenomen,
poate că nu există niciunul mai venerat de toți
decât platforma de 14 hectare din Ierusalim, cunoscută sub numele de Muntele Templului.
Kathleen McGowan: Muntele Templului este probabil
cel mai important loc spiritual din lume.
Toate cele trei religii monoteiste primare
au o legătură cu evenimentele istorice care au avut loc
pe vârful Muntelui Templului.
Oare se crede că „aceasta este piatra
din care provine lumea?”
Este un element crucial în tradiția evreiască.
Când Isaac este oferit spre jertfă de către Avraam,
acest fapt are loc pe suprafața expusă a Muntelui Moriah.
Acesta este Muntele Templului.
Pentru musulmani, aici este locul de unde se înalță la cer
profetul Muhammad.
Acea piatră este acum acoperită de Domul Stâncii,
acest monument islamic foarte important.
Domul Stâncii
stă pe Muntele Templului de mai bine de 1.300 de ani,
dar primul templu care a ocupat acest spațiu sacru
a fost legendarul Templu al lui Solomon,
construit la ordinul regelui Israelului
în secolul al X-lea î.Hr.
Conform Bibliei Ebraice, regele Solomon a primit un mesaj
din ceruri, pentru a construi templul pe acest loc.
Scopul principal al Templului era să găzduiască Chivotul Legământului,
cutia de aur care adăpostea cele două tăblițe de piatră
inscripționate cu cele Zece Porunci
și despre care se spunea că este tronul pământesc al lui Dumnezeu.
Solomon are o discuție cu îngerul Mihail,
care vine și îl ajută pe Solomon să construiască asta.
Și astfel, nu numai că Dumnezeu este prezent în acest loc,
ci Dumnezeu este cel care ajută la construirea acestui templu.
Și asta este parte din ceea ce face ca acel loc să fie atât de special.
Deci, literalmente, divin.
Templul lui Solomon a fost distrus de babilonieni în anul 586 î.Hr.
Dar 70 de ani mai târziu, evreii exilați care s-au întors la Ierusalim
au construit un nou templu exact în aceeași locație.
Acesta este ceea ce numim „Al Doilea Templu”.
Iar acest templu a dăinuit până în anul 70 d.Hr.,
când a fost distrus de romani.
Apoi, în secolul al VII-lea, musulmanii au cucerit Ierusalimul.
Ei au construit acolo Domul Stâncii.
Așadar, a existat în istorie o lungă
listă de oameni diferiți care au venit,
au preluat controlul, au construt și au reconstruit acolo.
McGowan: Solomon a fost instruit să construiască templul
pe acest spațiu incredibil de important.
Deci, de ce este atât de important acest spațiu?
Este un spațiu energetic? Este un portal?
Ceea ce vedem iar și iar,
legat de locurile profund religioase din întreaga lume,
este această reverență, care persistă, pentru zonele impregnate de putere.
Din cele mai vechi timpuri și până în prezent,
omenirea a construit în mod constant deasupra unor astfel de locuri.
Dacă o putere superioară a fost cea care l-a îmvățat pe Regele Solomon
să construiască pe Muntele Templului, ar putea fi ceva special
în acest loc deosebit de pe Pământ?
Și ar putea fi valabil același lucru
și pentru alte locuri din lume,
unde civilizații succesive au construit iar și iar?
Este posibil ca mai multe indicii să poată fi găsite examinând
unul dintre cele mai uimitoare situri megalitice din lume,
precum și poveștile despre legătura sa cu stelele.
Baalbek, Liban.
Aici, în fertila Vale Bekaa,
se află ceea ce mulți consideră a fi
cele mai mari ruine rămase de pe urma antichității romane...
colosalul Templu al lui Jupiter.
Dar rămășițele impunătoare ale turnului de deasupra sitului,
sunt considerate a fi cele mai recente dintr-un lung șir de structuri
ridicate pe acest loc.
Arheologii spun că zona a fost locuită continuu
vreme de cel puțin 10.000 de ani
și nimeni nu știe cine a construit aici primul lăcaș de cult.
Dar, conform legendei,
atât cuceritorii egipteni cât și cei asirieni
au ridicat sanctuare pe acest loc,
urmați de canaaniți și fenicieni,
care au construit aici un mare templu pentru zeul lor Baal, în jurul anului 2500 î.Hr.
Baalbek este unul dintre acele locuri
în care diferiți oameni, de-a lungul mileniilor,
și-au construit altarele, templele,
pentru zeii sau zeițele lor.
Acest templu a fost construit de fenicieni
pentru una dintre zeitățile lor, Baal.
Apoi Alexandru cel Mare cucerește această zonă și...
surpriză, surpriză...
construiește un templu zeilor greci.
În secolul I î.Hr.,
la aproximativ 300 de ani după Alexandru cel Mare,
romanii cuceresc Libanul și decid să ridice aici un templu
zeului lor principal, Jupiter.
Templul roman principal se mândrea cândva cu cele 54 de coloane,
fiecare având 20 de metri înălțime.
Dar, în timp ce vizitatorii ruinelor pot observa mai întâi
coloanele romane falnice,
cea mai impresionantă caracteristică de la Baalbek
este fundația sa masivă.
Până astăzi,
Terasa Baalbek din Liban a rămas
unul dintre cele mai durabile mistere de pe planeta Pământ,
deoarece zidăria pe care o găsim acolo
este fără egal în comparație cu restul lumii.
De fapt, există trei blocuri de piatră numite trilitoni,
fiecare cântărind aproximativ 800 de tone metrice,
adică 1,6 milioane de livre.
Fiecare dintre aceste blocuri are aproximativ 19 metri în lungime,
aproximativ 4,25 metri în adâncime și 3,50 metri în lățime.
Și nici măcar nu sunt în pământ.
Deci, cine le-a plasat acolo în vremuri străvechi,
ar fi trebuit să le fi ridicat
până la o înălțime de aproximativ 6 metri.
Fiecare dintre pietre a fost extrasă din cariera aflată la 3,2 km distanță
și pusă perfect la locul ei,
cu atâta precizie încât nici măcar nu poți introduce un card de credit
sau un ac între acele blocuri masive.
Cum au reușit oamenii antici să taie și să mute
pietre atât de masive, este o întrebare
care îi derutează pe arheologi până și astăzi.
Și tot un mister este cine le-a plasat acolo.
Blocurile gigantice din fundație
au, în mod clar, un stil de construcție
diferit față de templele care stau deasupra lor.
Și, după părerea mea, acea platformă nu este doar veche,
este preistorică.
Dar dacă platforma de la Baalbek a fost construită
cu mii de ani înainte ca romanii să sosească
în Valea Bekaa,
de ce au ales acest loc
pentru a-și construi cel mai magnific templu?
Un savant rus pionier în domeniu, a propus ipoteza
că oamenii ar fi fost atrași de acest loc
deoarece a fost locul unuia
dintre cele mai timpurii evenimente extraterestre de pe Pământ.
Omul de știință și matematicianul dr. Matest Agrest
provoacă unde de șoc în lumea academică
cu un articol în care prezintă o nouă teorie
numită „Paleocontact”, o ipoteză precursoare
a ceea ce azi este cunoscută drept „Teoria astronautului antic”,
sugerând că anumite texte biblice
ar putea fi interpretate ca dovezi ale vizitei extratereștrilor pe Pământ.
Și conform lui Agrest,
un loc în care au avut loc astfel de vizite a fost Baalbek.
Dr. Matest Agrest
a cercetat documentele antice, „Cartea lui Enoh”
și alte texte ebraice și a observat că erau descrise ființe
din cer sau din stele care veneau pe Pământ
și a lansat apoi o teorie conform căreia
acestea erau ființe extraterestre care au venit pe Pământ
pentru a ajuta omenirea în dezvoltarea acelei tehnologiei avansate
necesare pentru a realiza construcții din piatră,
cum ar fi ceea ce vedem la Baalbek în Liban.
Agrest a scris despre „veghetori”, sau „observatori”
un grup de îngeri căzuți
care, conform relatării biblice,
au coborât pe Pământ, pe Muntele Hermon,
foarte aproape de locul unde se află Terasa Baalbek.
Agrest a sugerat că „observatorii” erau, de fapt,
vizitatori de pe o altă planetă,
care au construit platforma megalitică de la Baalbek
ca rampă de lansare.
El a crezut că este o platformă uriașă de piatră
pe care navele spațiale puteau ateriza și de pe care ar fi putut apoi decola.
Și această presupunere are foarte mult sens,
pentru că este o construcție incredibil de solidă,
având blocuri de piatră atât de uriașe în alcătuire,
încât chiar și vehicule imense, cum ar fi rachetele,
ar putea ateriza și decola de pe această platformă uriașă.
La două decenii după publicarea
articolului controversat al lui Agrest,
autorul și cercetătorul Zecharia Sitchin
a ajuns la aceeași concluzie despre Baalbek,
pe baza unui text sumerian vechi de 5.000 de ani.
Epopeea lui Ghilgameș vorbește despre un erou cu puteri supraomenești
care pornește într-o căutare imposibilă.
În cursul călătoriilor sale, Ghilgameș ajunge într-un loc
unde întâlnește zei din altă lume,
un loc care pare suspect de asemănător cu Baalbek-ul.
În Epopeea lui Ghilgameș,
care este una dintre cele mai mari și importante legende
din istoria omenirii,
îl vedem pe Ghilgameș sosind într-un loc numit „Locul de aterizare”.
Este un spațiu care permite ascensiunea și coborârea ființelor
din ceruri, pe Pământ.
În anii 1970, Zecharia Sitchin a sugerat,
pe baza traducerii sale din Epopeea lui Ghilgameș,
că Gilgameș însuși a văzut un fel de navă spațială
decolând dintr-un port spațial și a identificat acel loc drept Baalbek.
Este posibil oare ca la Baalbek să fi fost
o platformă de aterizare/decolare pentru vizitatorii extratereștri?
Și să fi rămas așa timp de mii de ani?
PDe aceea oare atât de multe popoare antice,
cum ar fi egiptenii, asirienii, canaaniții,
fenicienii, grecii și romanii, toate, au ales să construiască și să reconstruiască
unele dintre cele mai mari temple ale lor pe acest loc?
Este posibil ca mai multe indicii să poată fi găsite
examinând noile descoperiri
făcute într-un sit antic, misterios,
aflat de cealaltă parte a lumii.
În timp ce căuta capitala sudică
a Imperiului Inca, conchistadorul spaniol Pedro Cieza de León
dă peste ceva mult mai ciudat...
lângă malul lacului Titicaca, un oraș vast, abandonat,
pe care localnicii îl numesc Tiahuanaco.
Orașul în ruine conține temple,
uriașe structuri megalitice și vaste clădiri ceremoniale.
Tiahuanaco era imens.
Se întindea pe kilometri întregi
și avea o populație de aproximativ 20.000 de oameni.
Printre cele mai impresionante ruine din Tiahuanaco
se numără un monolit sculptat numit „Poarta Soarelui”
și o movilă terasată numită „Puma Punku”,
ce conține blocuri de piatră tăiate cu o precizie extraordinară.
Potrivit arheologilor, complexul Tiahuanaco
a servit cândva drept capitală a unui imperiu extins,
care a crescut și a decăzut cu secole înaintea incașilor.
Acesta este motivul pentru care avem termenul de „pre-inca”.
Dar cine erau pre-incașii?
Și aici devine interesant,
deoarece construcția pre-incașă
este mai sofisticată decât construcția incașilor.
În timp ce unii istorici convenționali spun că site-ul datează
doar din epoca bronzului, alții susțin că este mult mai vechi.
Arthur Posnanski a petrecut o perioadă îndelungată de timp
la Tiahuanaco și a calculat
o dată de origine a cetății,
pe care a stabilit-o a fi prin jurul anului 12.500 î.Hr.,
ceea ce reprezintă o perioadă incredibilă, pentru că omenirea, la acea vreme,
conform arheologiei convenționale,
molfăia banane.
Deci, deschide posibilitatea ca acest site
să fie mult mai vechi decât am fost lăsați să credem.
Și abia acum începem să descoperim
istoria completă a acelui site.
Unii experți cred că oamenii care au construit Tiahuanaco
au fost strămoșii localnicilor Aymara,
care trăiesc și astăzi în zonă.
Dar mulți dintre Aymara nu sunt de acord cu asta.
Populația locală, cultura antică Aymara, spune:
„Nu noi am construit asta.
Au fost zeii. Los dioses."
Recent, misterul legat de cine a construit orașul Tiahuanaco
s-a adâncit, datorită unei descoperiri uluitoare,
făcute nu în interiorul orașului, ci sub acesta.
2017.
Cercetători de la UNESCO,
care lucrează împreună cu arheologi locali la Tiahuanaco,
anunță descoperiri care trimit unde de șoc
în lumea arheologiei.
În timp ce analizează imaginile din satelit
și de la radarul care pătrunde în subsolul sitului Tiahuanaco,
ei găsesc zeci de structuri anterioare, necunoscute,
îngropate practic peste tot, în toate direcțiile.
Această tehnologie aeriană a dezvăluit
prezența a 14 ha de movile terasate,
platforme subterane
și elemente ale unui complex piramidal.
Construcțiile, nedatate, dezvăluie că templele
ar fi putut lua aspectul unor platforme de rezistență industrială,
iar acest lucru ridică întrebarea: de ce bazele
acestor platforme sunt atât de puternice, industriale?
Este ca și cum ar fi fost construite pentru a suporta o greutate extremă.
Deci, inițial, ar fi putut exista o mega-platformă vastă,
similară cu ceea ce găsim la Baalbek.
Aceasta ar fi putut aparține unei civilizații mult mai timpurii.
Dacă Tiahuanaco este încă un alt loc sacru
în care culturi succesive au construit temple deasupra ruinelor
unor structuri mult mai vechi,
este oare posibil să existe o legătură
cu vizitele extraterestre?
În ceea ce îi privește pe teoreticienii astronauților antici,
cele mai misterioase ruine ale orașului Tiahuanaco,
cele de la Puma Punku, oferă cea mai bună dovadă
că locul nu a fost semnificativ
doar pentru oamenii nativi,
ci și pentru vizitatorii din alte lumi.
Puma Punku este, pentru mine, cel mai important loc de pe Pământ
în ceea ce privește o vizită extraterestră.
Stilul de construcție la Puma Punku
nu mai există în altă parte pe Pământ.
Aceste pietre, unele dintre ele cântărind o sută de tone,
sunt realizate din andezit și din alte materiale dure,
pentru care, astăzi, am folosi un burghiu cu vârf de diamant
ca să le modelăm sau să le sculptăm.
Cum au făcut-o oare doar cu ciocanele și dălțile?
La fel ca pietrele de temelie de sub Baalbek
sau ca blocurile megalitice din Sacsayhuamán,
platformele îngropate de sub Puma Punku
ridică o întrebare provocatoare:
de ce oare cele mai mari, mai grele
și mai sofisticate părți ale acestor situri
au fost cele care datează din cele mai îndepărtate timpuri?
Potrivit teoriei astronauților antici,
în urmă cu mai bine de 12.000 de ani,
pe Pământ existau civilizații umane
care posedau o tehnologie incredibilă,
oferită de ființele extraterestre.
Vechii egipteni s-au referit
la un timp numit Zep Tepi (prima dată),
când zeii, ființele extraterestre, mergeau printre oameni.
De dinainte de 10.000 î.Hr.
avem legende autentice
despre aceste pământuri și lumi pierdute.
Și că, în același timp, extratereștrii au fost aici.
Avem de astea peste tot în lume.
Avem poveștile Atlantidei și Lemuriei.
Multe culturi din întreaga lume au, de asemenea, aceleași legende,
cunoştinţe și mituri despre cataclisme.
Scandinavii au așa ceva.
De asemenea, avem Potopul lui Noe.
Avem... iar grecii au și ei povești despre un potop.
Ceea ce știm acum
din analiza cantităților uriașe de dovezi
strânse din toate părțile a lumii
este că, în jurul anului 10.800 î.Hr.,
Pământul a suferit o catastrofă teribilă,
sub forma unui impact cu o cometă,
dezastru cunoscut sub numele de evenimentul „Younger Dryas”.
Și acest eveniment a devastat toate continentele lumii
prin incendii și inundații.
Deci, acum se pare că ne uităm la o istorie secretă
a planetei Pământ,
una în care există intervenție extraterestră.
Și erau civilizații și activități care atunci erau în plină dezvoltare
și care au fost distruse într-un potop cataclismic.
De la Baalbek, Liban, la Muntele Templului și până la Puma Punku,
se crede că unele dintre aceste situri sunt locuri în care,
înainte de inundații, au existat cândva temple.
Deci, după cataclism, oamenii își recuperează civilizația
și se întorc exact în același loc
în care s-au aflat templele anterioare și își reconstruiesc templul acolo.
Este posibil oare ca cele mai vechi structuri
găsite în locuri sacre din întreaga lume
să aparțină unor civilizații care s-au pierdut în istorie?
Civilizații în mijlocul cărora, printre oameni,
au trăit odată și extratereștrii,
înainte de a fi distruse de un eveniment cataclismic?
Poate că mai multe indicii s-ar putea găsi examinând
un sit din Peru, unde Incașii pretindeau că au avut
o linie directă de comunicare cu zeii.
Cuzco, Peru.
În inima anticei capitale incașe
se află Mănăstirea Santo Domingo,
o biserică spaniolă construită cu aproximativ 400 de ani în urmă.
Dar, încă vizibile sub biserică, se află rămășițele
unei structuri mai vechi și mult mai impresionante:
templul incaș din Coricancha.
Coricancha este probabil locul principal
al civilizației antice incașe.
A fost bijuteria coroanei imperiului lor.
A reflectat puterea politică a incașilor.
La fel și puterea religioasă.
Pereții erau placați cu aur și în interior și în exterior.
Așa că strălucea în Soare.
Și era o structură foarte impunătoare.
Avea o bază care era un perete curbat.
cu o grădină mare în partea de jos.
Și în interior, avea o serie de temple.
După ce au jefuit Cuzco în noiembrie 1533,
conchistadorii spanioli au demolat Coricancha
și au construit o mănăstire și o biserică
pe fundația sa monumentală.
Din construcția originală a mai rămas
doar impresionanta structură de piatră a bazei
și unele încăperi subterane.
Dar unii experți cred că lucrarea din piatră care a supraviețuit
la Coricancha este prea monumentală și sofisticată
pentru a fi realizată doar cu uneltele din Epoca Bronzului ale incașilor
și consideră că a fost construită de fapt de o civilizație anterioară, necunoscută.
Deci, la Coricancha, există
dovezi temeinice că, atunci când incașii au ajuns în această zonă,
un templu megalitic, anterior, era deja acolo.
Ei au construit, de fapt, peste ceva
care era deja acolo,
cum ar fi, probabil, o platformă veche,
posibil un templu subteran,
pentru că există dovezi ale unor tuneluri aflate în această zonă.
Pentru teoreticienii astronauților antici,
acest lucru ridică aceeași întrebare ridicată de Baalbek și Tiahuanaco:
de ce oamenii antici au construit, în mod repetat,
templu după templu în același loc sacru?
Iar unii cred că, în cazul Coricancha,
legendele incașilor ar putea oferi un indiciu esențial.
Pentru că tradiția spune că un loc special
din arealul Coricancha permitea comunicarea
directă cu cerurile,
dar numai atunci când era activată de cea mai sacră relicvă
din lumea incașă, un misterios disc de aur
numit „Inti Punchaco”.
S-a spus că cea mai legendară relicvă a oricărei epoci peruane
a fost păstrată în Coricancha în original.
Aceasta a fost „Inti Punchaco”.
Acest disc solar, acest artefact de aur,
a permis oricui îl poseda
să comunice direct cu zeii.
Potrivit incașilor, în interiorul Coricancha,
discul „Inti Punchaco” a permis contactul direct
cu zeul lor creator Viracocha.
Teoreticienii astronauților antici sugerează că
plasarea specifică a acestuia
a fost importantă, deoarece este posibil să fi primit semnale
de dincolo de Pământ.
Și ei cred că locul exact în care a fost activat mai există încă,
într-o cameră din Coricancha,
o cameră care nu a fost distrusă de spanioli.
În Coricancha se află această nișă specială,
care astăzi este acoperită cu o foaie de plexiglas,
dar are blocuri care sunt perfect tăiate
și articulate în moduri neobișnuite, mici crestături și alte chestii,
plus găuri care trec prin piatră,
care par să fie pentru trecerea unor cabluri electrice sau ceva asemănător.
Deci s-ar părea că în această nișă din perete
a fost plasat un dispozitiv,
care era ca un monitor de vreun fel.
Și au ales acest loc.
Și totul din motive pe care nu le înțelegem.
Deci, s-ar putea ca la Coricancha
să existe o parte sacră a sitului,
care are legătură cu zeii?
De fapt, ceva aflat sub pământ, cum ar fi un punct fierbinte magnetic,
sau un vârtej de care incașii
și apoi spaniolii au devenit conștienți.
Este posibil ca vechii peruvieni să fi posedat un dispozitiv
care le-a permis să comunice cu ființe de dincolo de Pământ?
Și că locația Coricancha
a fost esențială pentru activarea acestei tehnologii?
Teoreticienii astronauților antici răspund afirmativ
și sugerează că indicii despre cum ar fi putut funcționa o astfel de tehnologie
pot fi găsite prin examinarea
anomaliilor magnetice misterioase detectate
într-unul dintre cele mai îndepărtate situri antice din lume.
În mijlocul Oceanului Pacific,
la aproximativ 2.500 de mile nord-est de Australia,
se află ruinele unui fost mare oraș antic, Nan Madol.
Constând din sute de insulițe create de om
în largul coastei de est a Microneziei,
a fost supranumit „A opta minune a lumii”.
Locul unde a fost construit Nan Madol, pe insula Pohnpei din Micronezia,
este unul dintre cele mai ciudate locuri de pe planetă.
Este un complex de 28,50 km²,
alcătuit din peste 250 de milioane t. de grinzi de bazalt...
plutind pe un recif de corali scufundat.
Au 5,50 m. lungime, 1,20 m. în diametru
și sunt stivuite la 12,20 m. în aer.
De ce au făcut asta? Și cum au făcut asta?
Astăzi, situl este abandonat și ocolit
de micronezienii localnici, care îl consideră bântuit.
Nan Madol este una dintre aceste civilizații dispărute.
Este fascinant de interesant.
Acesta părea să fi fost centrul puterii
unei civilizații importante.
Și totuși se pare că ar fi putut fi construit
pe ruinele unei civilizații anterioare care s-a pierdut în timp.
Deoarece piatra este dificil de datat cu exactitate,
nimeni nu știe cu siguranță când,
sau cum a fost construită.
Când îi întrebi pe localnici:
„De unde au fost extrase aceste blocuri?”
la unison, ei vor spune: „de peste insulă”
și că „au zburat peste insulă”.
Potrivit legendei,
doi vrăjitori gemeni, uriași
au coborât din cer, au plutit deasupra locului
și au poziționat coloanele de bazalt așa cum au dorit;
este o legendă foarte asemănătoare cu povestea de la Puma Punku.
Dar când aud astfel de povești,
mă întreb: ei bine, nu cumva poate avem un alt exemplu
din ceea ce mă refer a fi o tehnologie neînțeleasă?
Ca și în cazul altor situri precum Puma Punku,
Baalbek și Coricancha, legenda spune
că aceste structuri nu au fost primele care au existat aici,
ci au fost construite deasupra unui oraș mult mai vechi.
Misterul cetății Nan Madol
este și mai intrigant atunci când luăm în considerare legenda locală
care afirmă că a fost construită pe ruinele unei civilizații anterioare
numită „Kanamwayso”,
care este scufundată sub apă,
dar încă are aceleași megaliți de bazalt.
De fapt, lucruri care par a fi coloane de bazalt
au fost găsite sub ocean la Nan Madol,
iar cei care au studiat coloanele
atât cele de deasupra, cât și cele aflate sub apă,
au descoperit o anomalie electromagnetică curioasă.
Există un câmp magnetic puternic în fiecare dintre
cele 250 de milioane de tone de bazalt de acolo.
Poți lua o busolă și o poți mișca de-a lungul acestor blocuri de bazalt,
iar busola aceea se va învârti pe măsură ce o muți în lungul blocurilor.
De asemenea, se crede că site-ul în sine este un punct special de putere
și un vârtej de energie și că de aceea Nan Madol a fost construit acolo.
Și acest oraș legendar scufundat, numit Kanamwayso, de asemenea.
Populația locală raportează, de asemenea, multe, multe observații
ale unor sfere și lumini,
care au fost văzute plutind în jurul lui Nan Madol.
Se întâmplă oare din cauza spectrului magnetic al Pământului?
Și în primul rând trebuie pusă întrebarea dacă, prin magnetism,
pietrele au fost transportate la locurile lor,
pentru că au fost transportate prin aer.
Unii teoreticieni ai astronauților antici sugerează
că energia electromagnetică ridicată prezentă la Nan Madol
nu a fost doar un instrument puternic
folosit pentru a muta giganticele coloane de bazalt,
dar este posibil să fi fost și motivul
pentru care extratereștrii i-au ajutat pe localnici
să construiască aici, în primul rând.
S-ar putea oare să fi existat
o parte sacră a sitului de acolo,
unde se conectau cu zeii?
Știi, nu doar prin experiențe vizionare,
ci de fapt prin ceva din pământ,
cum ar fi un punct magnetic fierbinte sau un vortex?
Cuvântul „vârtej” îl auzim tot timpul în science fiction,
în cultura populară.
Și un vortex este doar o unealtă matematică
prin care se descrie o mișcare turbionară.
Un câmp electromagnetic poate fi format într-un vortex.
Ai putea crea un vârtej care să permită
transportul informațiilor din altă parte până aici,
cu viteza luminii sau chiar mai rapid decât viteza luminii.
Și, dacă există locuri pe Pământ
unde aceste tipuri de vortexuri pot fi mai puternice decât altele,
ai putea vedea oameni mergând acolo pentru a construi structuri
care ar putea altera
câmpul electromagnetic al mediului local.
O fi existat oare măcar vreun fel de portal sau vortex
în unele dintre aceste locuri sacre?
Dacă așa este cazul, atunci trebuie să punem la îndoială
aceste principii ale amplasării oracolelor, templelor megalitice.
Au fost construite oare pentru a valorifica acest lucru,
pentru a fi folosite aceste portaluri pentru comunicarea
între locuri diferite?
Nu există nicio îndoială în mintea mea
că acestea sunt așezări mult mai vechi decât credem noi
și că au fost locuri pentru comunicare extraterestră
cu mult, mult timp în urmă.
Este posibil oare ca anumite locuri din lume
să acționeze ca vortexuri de energie electromagnetică?
Și că oamenii antici și-au construit cele mai sacre structuri
în aceste locuri speciale
pentru a comunica cu ființe din altă lume?
Teoreticienii astronauților antici sugerează că,
deși această noțiune poate suna exagerat,
oamenii de știință de la NASA au găsit recent dovezi că
astfel de portaluri într-adevăr există.
NASA a făcut un anunț revoluționar, declarând că
există dovezi incontestabile ale prezenței portalurilor magnetice
care leagă Pământul și Soarele.
Aceste portaluri se deschid la fiecare opt minute
și permit transferul particulelor de înaltă energie
între cele două corpuri cerești.
Cu alte cuvinte, avem acești doi magneți cu adevărat puternici,
Pământul și Soarele,
iar liniile lor de câmp se întretaie.
Dar din când în când, nu se știe din ce motiv,
au loc aceste fenomene de transfer de flux, în care liniile de câmp
se vor conecta de fapt între ele
și vor crea o punte prin care câmpul magnetic al Soarelui
să fie literalmente conectat la câmpul magnetic al Pământului.
Și chiar au fost menționate în literatura științifică
drept portaluri magnetice.
De fapt, avem o conexiune care ar putea fi un fel de tranzit
pentru ca informațiile să călătorească de la Soare
la Pământ sau invers.
Teoreticienii astronauților antici au fost mult timp intrigați
de conceptul de portaluri electromagnetice,
deoarece, în teorie, acestea ar putea oferi
un mijloc de comunicare sau chiar de a călători rapid
pe distanțe mari ale spațiului.
Descoperirea NASA ridică o întrebare intrigantă:
s-ar putea oare ca locurile din întreaga lume, unde culturi succesive
și-au construit cele mai sacre temple, să fie locuri care să faciliteze
crearea de portaluri magnetice?
Ar putea o civilizație, care să aibă cunoștințe de fizică
mai avansate decât cele pe care le avem în prezent,
să folosească acest transfer de flux, al acestor linii de câmp magnetic,
care să facă legătura între steaua lor și alte planete?
Ar putea astfel crea un mijloc de a călători rapid
de la unii la alții?
Sau poate chiar altceva,
pe care nu l-am descoperit încă?
Poate că astfel de locuri
manipulau în vreun fel energiile
Cosmosului și ale Pământului, ca să deschidă portaluri
în acest scop.
Și cu ce sau, cu cine, comunicau cu adevărat?
Erau cu adevărat zeii? Au fost strămoșii?
Sau erau ființe din altă lume?
Ar putea Baalbek, Muntele Templului,
Puma Punku, Coricancha
și alte locuri din întreaga lume, în care structurile sacre
au fost construite iar și iar,
să aibă proprietăți electromagnetice similare cu Nan Madol?
Proprietăți care ar putea fi valorificate pentru a crea porți
de conectare cu ființe din altă lume?
McGowan: Iar și iar, în întreaga lume,
de la începutul timpurilor și până acum,
vedem că locurile sacre și punctele de putere
au fost marcate de omenire.
Templele au fost construite pentru a comunica
de la Pământ la cer.
Este destul de clar, acestea sunt locuri
la care ne tot întoarcem.
Le numim portaluri, le numim vortexuri.
Sunt porți către o altă lume
și sunt foarte, foarte importante
nu doar pentru experiența umană, ci și pentru evoluție în sine.
Sunt oare oamenii atrași de o forță magnetică
către anumite locații de pe Pământ?
Construim cele mai sacre temple ale noastre
pe aceleași locuri, din nou și din nou,
deoarece aceste locații ne conectează la Cosmos?
Poate că, pe măsură ce vom continua să descoperim tot mai multe ruine antice,
vom ajunge să înțelegem mai bine
conexiunea noastră cu Universul
și adevărul despre trecutul nostru extraterestru.
Traducere și adaptare: Bic@2022
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania