**
În întreaga lume antică,
există povești despre bestii care suflă foc pe nări
și care coboară din cer.
Indiferent unde mergem,
găsim legende despre aceste ființe.
În toată Asia, culturile antice au raportat
dragoni care coborau din cer.
Avem povești cu dragoni în India,
în Indonezia, în Grecia antică.
Aceste creaturi înaripate au inspirat atât frică,
cât și venerație.
Dragonul reprezintă
ceva incredibil de puternic,
dar și incredibil de nobil.
Dragonii sunt aici
pentru a aduce ceva popoarelor lor.
Dar s-ar putea oare ca relatările despre dragoni să se bazeze pe evenimente reale?
Și s-ar putea ca adevărul din spatele acestui monstru mitic
să fie mai incredibil decât și-a imaginat cineva?
Balaurul care a venit din cer,
fiii Raiului care au ieșit din acei dragoni...
sunt parte integrantă a fundamentului civilizației.
Există o ușă de intrare
în Univers.
Dincolo de ea este promisiunea adevărului.
Ne cere să punem la îndoială tot
ceea ce am fost învățați vreodată.
Dovezile sunt peste tot în jurul nostru.
Viitorul este chiar în fața ochilor noștri.
Nu suntem singuri.
Nu am fost niciodată singuri.
EXTRATEREȘTRII ANTICI S18E09 - DECODIFICAREA ZEILOR DRAGON
Traducere și adaptare: Bic@2022
Provincia Shaanxi, China.
6 aprilie 2019.
În curtea ceremonială
a Mausoleului Împăratului Galben,
10.000 de oameni s-au adunat pentru a urmări dansul tradițional al Dragonului.
Dansul Dragonului este o ceremonie străveche,
în care, de mii de ani, au fost reprezentați
dragonii care vin din cer
și se întorc în cer.
Aceasta face parte din cultura chineză,
din civilizația chineză,
așa că este foarte important pentru chinezi să păstreze acest dans.
Poporul chinez, de la cei foarte mici...
de mici copii știu despre dragoni.
Dragonii sunt întotdeauna prezenți.
China antică era o țară
în care oamenii trăiau în tandem cu ființele divine,
cu zeii.
Iar zeii călăreau pe dragoni.
Și, din acest motiv, dragonul a devenit venerat
ca simbol sacru în toată China.
Aici, în Shaanxi,
la Festivalul Qingming,
ceremonia celebrează zeitatea
considerată a fi tatăl tuturor chinezilor.
Împăratul Galben,
cunoscut și sub numele de Huangdi,
este un conducător legendar
care a fondat civilizația chineză
în urmă cu aproape 5.000 de ani.
Împăratul Galben Huangdi este acea
figură semi-mitică din istoria Chinei.
El este un inițiator al civilizației și culturii chineze.
Și i se atribuie numeroase invenții
care au ajuns să definească civilizația chineză...
Orice, de la domesticirea animalelor
la calendar
și diverse științe astronomice.
Împăratul Galben a meșteșugit, de asemenea, un cazan magic,
iar o versiune a poveștii
avea un dragon care ieșea din cazan,
apoi Împăratul Galben sărea pe spatele dragonului
și dragonul urca în Cer.
Chinezii ar spune
că suntem descendenții Împăratului Galben.
Acesta este calea de a exprima felul în care chinezii îl consideră a fi
fondatorul civilizației chineze.
De fapt, aproape tot ceea ce credeați
ca reprezintă elemente de bază ale civilizației
se asociază cumva cu Împăratul Galben.
Noi, chinezii, ne considerăm
descendenții dragonului.
Așadar, ar trebui să existe o anumită legătură
între identitățile poporului chinez,
atât ca descendenți ai Împăratului Galben,
cât și ca descendenți ai dragonului.
La sfârșitul Festivalului Qingming
dragonul este eliberat pe cer,
simbolizând astfel plecarea lui Huangdi de pe Pământ
către tărâmul ceresc.
Se crede că Împăratul Galben
a zburat spre cer
și a locuit în Steaua Polară,
chiar în centrul cerului.
Și acolo, de fapt, va trăi pentru totdeauna.
Ideea unui dragon,
o ființă metafizică care părea foarte reală,
trebuia să vină de undeva.
Nu ar fi fost capabili să-și imagineze
o ființă așa de complicată ca dragonii chinezi.
Trebuiau să vadă obiecte
care zburau cu viteze incredibile
și ființele superioare călare pe ele.
Acum, din perspectiva adepților astronautului antic,
dragonul nu a fost niciodată un dragon.
Era o navă zburătoare.
Este firesc
ca strămoșii noștri să descrie aceste lucruri
ca fiind creaturi vii, înzestrate cu foc și fum.
Nu mai văzuseră niciodată așa ceva.
Trebuie să ne întrebăm
dacă însuși Huangdi a fost interpretat greșit
și că de fapt el a fost un extraterestru
și a ajuns aici într-o navă extraterestră.
În China, în cercetarea OZN,
simbolul aeronavei este un dragon.
Există părerea că Împăratul Galben
a ajuns în minunatul ținut al Chinei
cu o aeronavă și după aceea a zburat înapoi.
Oare povestea lui Huangdi, care călărește pe un dragon,
ar putea fi o relatare despre un extraterestru
care călătorește într-o navă spațială,
așa cum sugerează teoreticienii astronauților antici?
În lumea modernă,
poveștile cu dragoni sunt în general considerate a fi, strict,
un produs al imaginației.
Dar unii cercetători cred că există dovezi fizice
care sugerează
că poveștile antice despre dragoni ar putea fi adevărate.
Munții Baian-Kara-Ula, provincia Qinghai, China.
Potrivit unui articol publicat în 1962
în revista germană Das Vegetarisches Universum,
arheologul Dr. Tsum Um Nui de la Universitatea din Beijing,
conducea în 1936 o expediție aici
când, el și echipa sa,
au dat peste rânduri de morminte îngrijite, în interiorul unei peșteri.
Arheologii au comunicat că mormintele
conțineau rămășițele unor creaturi mici asemănătoare oamenilor,
dar cu brațe și picioare alungite și cranii enorme.
Și îngropate alături de ele erau sute de discuri ciudate, din piatră.
Circulă în China o poveste fascinantă,
care spune
că au fost descoperite sute de discuri într-o peșteră,
iar aceste discuri erau cam atât de largi
și părea că aveau un fel de șanțuri gravate pe ele,
care amintesc de discurile de vinil moderne.
Și ceea ce este interesant
este că se presupune
că unele dintre aceste caneluri conțineau semne foarte mici de scriere,
hieroglife sau ceva de genul acesta.
Și când arheologii au descifrat
sau au tradus în sfârșit această scriere,
a ieșit această poveste incredibilă
despre ființele extraterestre numite Dropa
care au venit din stele,
s-au prăbușit pe Pământ
și nu au putut reconstrui o navă spațială
pentru a se întoarce la casa lor.
Din păcate,
după cercetările inițiale de la începutul anilor 1960,
discurile, cunoscute astăzi sub numele de pietrele Dropa,
au dispărut.
Dar în chip misterios, în 1974,
au apărut fotografii
cu ceea ce se presupune că ar fi două pietre Dropa
expuse la Muzeul Banpo din orașul Xian, China.
În 1994, un coleg de-al meu, Hartwig Hausdorf
și colegul său Peter Krassa au mers în China
pentru a întreba unde se află aceste discuri de piatră.
Între anii '60 și '70,
a fost o mare revoluție culturală în China,
iar o mulțime de relicve culturale au fost distruse.
Și este posibil ca acesta să fie motivul
pentru care două dintre cele peste 700 de discuri de piatră
și-ar fi putut găsi drumul spre Xian
și către acest mic muzeu.
În primăvara anului 1994,
drumurile mele m-au dus și în acest mic Muzeu Banpo,
unde am ajuns să vorbesc
cu actualul curator al muzeului.
I-am arătat fotografiile
care fuseseră făcute acum 20 de ani în muzeul lui
și mi-a spus că fosta directoare a muzeului,
împreună cu cele două discuri de piatră care erau expuse,
au dispărut fără nicio urmă,
și nici până acum nu se știe
unde s-a dus această doamnă și cele două discuri de piatră.
Putem specula
că majoritatea discurilor de piatră
se află încă în interiorul acelor peșteri
din munții Baian-Kara-Ula.
Ar mai putea exista și alte pietre Dropa
ascunse undeva, în munții Baian-Kara-Ula?
Pentru teoreticienii astronauților antici,
un alt aspect intrigant al poveștii
este că provincia Qinghai,
care găzduiește acest lanț muntos,
are o legătură cu dragonii.
Interesant legat de pietrele Dropa
este că regiunea în care au fost descoperite este foarte aproape
de lacul Qinghai, care are ca patron un zeu dragon.
Este vorba de povestea fascinantă
a Regelui Dragon al Mării de Vest,
Lacul Qinghai.
Iar Qinghai se află, de asemenea, în aceeași zonă
din care se presupune că au provenit pietrele Dropa.
Acum, aici, una dintre conexiunile fascinante,
este că s-a spus că și Regii Dragoni respiră nori.
Și unul dintre lucrurile pe care le aflăm
din traducerea actuală a scrierii de pe pietrele Dropa,
este că oamenii Dropa au apărut
din norii lor, din cer.
Așadar, între ideea cu dragonii care respiră nori
și cea cu Dropa care vin de pe acești nori,
este posibil să existe o conexiune.
Poate că dragonii și Dropa sunt unii și aceiași.
S-ar putea oare ca dragonul,
care a rămas emblematic și sacru în China până astăzi,
să celebreze o vizită extraterestră
care a avut loc cu mii de ani în urmă
și care a fost înregistrată pe pietrele Dropa?
Poate că mai multe indicii pot fi găsite
examinând alte tradiții antice din întreaga lume,
dedicate de zeilor dragon.
Kyoto, Japonia.
O statuie impunătoare a unui dragon
străjuiește poarta de vest a templului budist
Kiyomizu-dera.
Este doar unul dintre numeroșii dragoni care împodobesc altarul
și, conform legendelor templului,
în fiecare noapte un dragon coboară din cer
pentru a bea la cascada de lângă templu.
În Japonia, dragonii, cunoscuți uneori ca naga,
nu sunt venerați doar ca zeități.
Ei sunt, de asemenea, considerați
a fi fondatorii familiei regale a Japoniei.
În Japonia antică se spunea că zeul dragon
trăia pe fundul oceanului.
Fiica lui a avut o fiică,
iar copilul ei a fost Jimmu, primul împărat al Japoniei.
A fi descendent dintr-un dragon
înseamnă să provii din dimensiunea divină a naturii,
dar și din stele.
Potrivit legendei,
Jimmu, strănepotul zeului dragon,
a primit trei obiecte divine numite „Imperial Regalia”.
„Imperial Regalia” a Japoniei
a fost trimisă din tărâmurile cerești.
Era compusă dintr-o bijuterie, o sabie și o oglindă
care au fost folosite de toți împărații japonezi
și despre care se crede că încă mai există și în ziua de azi.
Sunt considerate artefacte
cu o putere atât de neverosimilă,
încât oamenilor obișnuiți nu li se permitea
să intre în contact cu ele.
Cu această oglindă cerească,
se spune că se putea vedea
orice se întâmpla pe Pământ
fără a fi nevoit să meargă nicăieri.
Despre ce vorbim aici?
Imaginează-ți că îi arăți laptopul sau telefonul mobil
stră-străbunicului tău
și iată cum, dintr-o dată,
îi arăți o oglindă magică,
pentru că pe un laptop poți vedea orice.
Cred că „regaliile cerești” ale lui Jimmu
sunt artefacte extraterestre
care au fost adunate pe vremea
când profesorii cerești, denumiți dragoni,
predau aici omenirii,
în acest caz în zona Japoniei.
Strămoșii împăratului japonez
au fost zei...
mai exact, zei din cer.
Au aterizat pe Pământ
și sunt legați de actuala familie imperială japoneză.
Ceea ce înseamnă că familia lor este legată de extratereștri.
În timp ce dragonul este o figură proeminentă
în culturile din Asia de Est,
multe popoare antice, despre care arheologii cred
că nu au niciun istoric de contact,
au venerat și această presupusă fiară zburătoare.
Dragonii se găsesc în toată Africa și în Egiptul antic.
Au fost prezenți în cele mai vechi tradiții
ale Persiei, Greciei și Romei.
Și în folclorul nord-american
se vorbea adesea despre creaturi asemănătoare dragonilor.
Dragonul este prezent
deasemenea, în America Centrală,
în Villahermosa,
unde există o piatră numită „Monolitul Dragonului”.
Se vede un bărbat așezat în interiorul unui dragon.
Vezi aspectul dragonului,
cu gura deschisă ca un șarpe
și vezi că omul stă înăuntrul său.
Are o cască pe cap.
Își folosește mâinile pentru a manevra comenzile.
Așa că povestea dragonului
a făcut înconjurul lumii, din China până în America Centrală.
Așa că dragonii se găsesc
în tradițiile antice din întreaga lume
și este întotdeauna prezent și un element de putere extremă.
They could destroy,
Pot distruge, dar pot deveni și aliați.
Și au fost profesori grozavi, cu foarte multă înțelepciune
și cu o inteligență extraordinară în unele cazuri.
Și totuși, acesta a devenit un simbol al diferitelor culturi
și al diferiților lideri din întreaga lume,
dar oare asta a fost pentru că au asistat la ceva
care ieșea din nori, dintr-un fel de cer în flăcări
și de fapt de aici
o fi venit cu adevărat întregul mit al dragonului?
Cine au fost dragonii originali?
Și de ce sunt întotdeauna descriși ca fiind zburători?
Pentru cercetătorii în mitologie,
o întrebare la fel de intrigantă
este de ce atât de multe culturi separate au ajuns
să numească aceste entități zburătoare cu același nume.
Multe limbi folosesc exact același cuvânt pentru dragon,
sau ceva foarte asemănător, cel puțin.
În Orientul Mijlociu,
zeul filistin
care arată ca un dragon
se numea Dagon.
În Anglia ai cuvântul Dragon.
În unele părți ale Finlandei ai tot Dragon.
Și în Europa de Est îl ai pe Dracul.
Și apoi puțin mai spre sud, îl ai pe Dracu.
În bască,
care nu are legătură cu nicio altă limbă,
cuvântul este Dragoi.
În India, este Dregan.
În swahili, Dragoni.
Și în greaca veche, Drakon.
Toate culturile folosesc nume similare.
Cum poate fi așa? Ce se află în spatele acestora?
Acești oameni nu erau în legătură unii cu alții.
Deci, cum a apărut asta?
Este foarte curios că, indiferent unde mergem,
găsim legende ale dragonilor, cu exact același cuvânt
folosit pentru a descrie această creatură, sau aceste ființe.
Trebuie să fie așa deoarece a existat o sursă comună.
Și asta te face să te întrebi dacă nu este posibil
ca aceste ființe să se fi prezentat inițial
cu acest nume, ceva de genul „dragon”.
Ce anume ar putea explica faptul că
această creatură, presupus mitică,
a apărut în zeci de tradiții distincte
din întreaga lume antică?
În ceea ce îi privește pe teoreticienii astronauților antici,
omniprezența legendelor despre dragoni
oferă un sprijin suplimentar noțiunii
că strămoșii noștri au întâlnit vehicule extraterestre
care coborau din cer.
Motivul pentru care nenumărate culturi antice
au făcut referințe la dragoni,
este că multe dintre acesta
au fost vizitate de aceleași ființe,
care au zburat cu același tip de ambarcațiune.
Peste tot, ei au văzut același lucru,
iar ceea ce au văzut au fost aeronave
înconjurate de foc, tunete și fum, cu aripi uriașe,
așa că le-au descris în moduri similare,
deși erau din diferite părți ale lumii.
Oare omniprezența
cultului dragonului în întreaga lume,
ar putea, alături de curioasa conexiune lingvistică,
să ofere o dovadă suplimentară că strămoșii noștri au asistat
la ceva foarte real care a coborât din cer?
Probabil că mai multe indicii pot fi găsite
examinând sculpturile antice din piatră din America de Nord,
care înfățișează un legendar zeu-șarpe zburător,
sub formă umanoidă.
Teotihuacan, Mexico.
Datând cel puțin din secolul I d.Hr.,
acest complex antic a fost cândva
cel mai mare oraș al Americii Centrale,
cu o populație de 125.000 de locuitori.
Unul dintre cele mai sacre temple de acolo
este Templul Șarpelui cu Pene,
o enormă piramidă în trepte
dedicată zeului Quetzalcoatl.
Quetzalcoatl, șarpele cu pene,
vine din vremurile olmece,
până în perioada BCE.
Dar primul loc în care îl vedem cu adevărat pe Quetzalcoatl
este Teotihuacan,
orașul aflat la nord de actualul Mexico City.
Ei construiesc actuala piramidă, un templu al lui Quetzalcoatl,
chiar în jurul anului 250 d.Hr.
Deci, probabil în Teotihuacan
a fost avansată ideea
identității ca zeitate a lui Quetzalcoatl
pentru restul Americii Centrale.
Quetzalcoatl a fost un zeu creator.
El a fost asociat cu planeta Venus.
El a adus ploaia. A adus apa.
El a adus civilizația. El a adus artele.
A fost divinitatea care a creat cultura aztecă.
Era un șarpe zburător. Era un dragon.
Quetzalcoatl a adus pace, armonie, înțelepciune
și un nivel foarte înalt de inteligență
și învățătură în acest ținut deosebit.
El a fost adesea descris și ca o ființă umană,
care a ajuns acolo pe o plută din șerpi
și s-a stabilit pe acele meleaguri.
Quetzalcoatl apare
și în orașul mayaș post-clasic Chichen Itza.
Dar ei i-au dat un nume mayaș.
Ei l-au numit, în mayașă, Kukulkan,
adică „Șarpele sfânt cu pene”.
Vechiul oraș mayaș Chichen Itza
se află la aproximativ 1.450 km est de Teotihuacan,
iar în centrul său se află o altă mare piramidă în trepte,
dedicată
lui Kukulkan, versiunea mayașă a șarpelui zburător.
În Chichen Itza, se află piramida lui Kukulkan,
iar în fiecare an, pe 23 martie,
când soarele răsare,
se pot vedea lumini și umbre,
ca niște triunghiuri
urcând pe scară,
exact scara care are capul lui Kukulkan.
Iar pe 21 septembrie vezi contrariul.
Kukulkan dispare
și este creat numai de lumina și umbra soarelui natural.
Deci, până astăzi, mesajul a rămas clar...
Zeul Kukulkan a coborât în mijlocul oamenilor.
Le-a fost profesor o anumită perioadă,
apoi a dispărut din nou.
Așa că acolo chiar avem mitologie vie,
într-o structură care înfățișează această zeitate
coborând din cer, în piatră.
Te întrebi dacă nu cumva o navă a aterizat aici
și dacă acest efect de umbră și de lumină,
al unui șarpe care își croia drumul coborând pe scări
și apoi ieșea printr-un cap de șarpe
este o amintire a evenimentului original.
Is it possible
Este oare posibil ca Piramida lui Kukulkan
să nu fi fost construită pentru a onora un legendar zeu dragon,
ci pentru a reaminti de sosirea
unei nave spațiale extraterestre?
Teoreticienii astronauților antici răspund cu „da”
și sugerează că aceasta nu este singura structură pe tema dragonului
care marchează un loc de contact cu extratereștrii.
Peisajul unei mici insule grecești
este marcat ca locul unde se află 25 de structuri megalitice misterioase,
numite „case de dragoni”.
Casa principală a dragonului se află chiar în vârful
unuia dintre cei mai înalți munți de pe insulă,
numit Muntele Ochi.
Numele de Muntele Ochi provine de la cuvântul „Ochevare”
care înseamnă a coborî și a conduce.
Așadar, acest lucru este interesant pentru că, în conformitate cu legenda,
motivul pentru care „casa dragonului”
există pe vârful Muntelui Ochi este
că Zeus ar fi coborât din ceruri
pe vârful acelui munte.
Potrivit unei legende locale,
aceste structuri de piatră au fost construite de un dragon uriaș
pentru a-l venera pe Zeus.
În Grecia antică, cuvântul „dragon” nu era folosit doar
pentru a descrie un monstru zburător,
ci deasemenea și pe zei, sau alte personaje,
care aveau formă asemănătoare omului,
dar posedau puteri supraomenești.
Acum, când toate acestea sunt puse cap la cap,
s-ar părea că o „casă a dragonului”
este un loc de întâlnire al Cerului cu Pământul.
În limbajul popular OZN-istic, acesta ar fi un loc de aterizare.
După părerea mea,
dragonul a fost obiectul din care, atunci,
au apărut creatorii oamenilor, sau profesorii.
Strămoșii noștri, practic,
au văzut un echipaj care ieșea dintr-un avion.
Potrivit teoreticienilor astronauților antici,
unele dintre acele structuri, în sine, servesc drept dovadă
că aici a fost un loc de contact cu extratereștii.
Casa dragonului de pe vârful Muntelui Ochi
conține blocuri megalitice care cântăresc până la zece tone
și se află la o altitudine de aproape 1.500 de metri.
Arheologilor le este greu
să explice de ce a fost construită chiar acolo,
deoarece vorbim
despre o structură megalitică gigantică,
cu un tavan făcut blocuri
lungi de până la 3 metri,
groase de 0,60 metri,
la o altitudine de 1.500 de metri.
Cum s-a făcut asta?
După părerea mea, aceasta a fost o vizită extraterestră,
în care Zeus poate că a coborât cu navele sale
și a construit o tabără de zi.
Ar putea structurile de piatră
găsite în Grecia și America Centrală
să marcheze locurile
în care ființe din altă lume au aterizat pe Pământ
și, în cele din urmă, s-au întors în stele?
Teoreticienii astronauților antici spun că așa este
și sugerează
că acești vizitatori extratereștri ar putea fi și astăzi aici,
arătând către legendele despre dragoni
care nu vin din cer...
ci din apele mării.
Ninive, 1849.
Arheologul britanic Austen Henry Layard
și echipa sa descoperă un depozit de tăblițe antice de lut
care datează cel puțin din secolul al VII-lea î.Hr.
Piesele conțin unele
dintre cele mai vechi scrieri ale omenirii,
inclusiv „Epopeea lui Ghilgameș”
și „Enuma Elis”,
povestea sumeriană a creației, centrată în jurul unui dragon de mare.
Sumeria antică este în general considerată
cea mai veche civilizație de pe Pământ,
iar mitologia ei timpurie o include pe Tiamat.
Tiamat vine din mare.
Ea este un șarpe de mare. Ea este haos.
Dragonii sunt văzuți, cel mai adesea, zburând prin cer.
Cu toate acestea, există și exemple
de dragoni care trăiau în apă.
De exemplu, îi aflăm în mitul babilonian al lui Tiamat
și apoi în mitul grecesc al Hydrei,
în care se fac referiri la dragoni care trăiesc în mare.
Șerpii care trăiesc în mare pot fi găsiți și în mitologia nordică,
în vechea tradiție canaanită,
precum și în poveștile maori din Noua Zeelandă.
Dar, dintre toate poveștile
cu dragoni din mare, de pe tot globul,
poate că nu există una mai cunoscută
decât cea a Leviatanului din Biblia Ebraică.
Descris adesea ca o creatură gigantică a mării,
Leviathanul provoacă haos în lume.
Leviatanul, în termeni biblici,
este considerat un monstru marin de proporții uriașe. Imens.
Acum, în Cartea lui Iov,
monstruoasa creatură este, dintr-o dată, văzută și apoi mărturisită.
Și așa cum o descrie Iov, nu este o entitate biologică
cu care astăzi am fi familiarizați.
Este descris ca având piele din metal
și nervuri din bronz strălucitor,
membrele sale fiind ca niște bare de fier.
Spatele său este alcătuit din scuturi așezate în rânduri
închise strâns, ca o pecete.
Și apoi Iov chiar descrie
că este ca un fel de animal,
dar ce animal respiră fum și foc și are ochii strălucitori?
De fapt, relatarea martorilor oculari despre Leviatan,
găsită în Cartea lui Iov,
nu ar putea fi o descriere
a unei creaturi subacvatice,
ci a unei tehnologii neînțelese,
așa cum sugerează teoreticienii astronauților antici?
În textul Cărții lui Iov este un rând
care spune că învelișul exterior al acestei creaturi
este format din două straturi.
Deci, această descriere din vremurile biblice străvechi,
că avem un obiect cu dublă carcasă, este interesantă
pentru că astăzi știm că submarinele au două carcase.
Și au două carene deoarece
trebuie să se scufunde și apoi să iasă la suprafață.
Și asta este necesar pentru că rezervoarele de balast sunt, alternativ, umplute și apoi golite.
Acum, ce se întâmplă când goliți rezervoarele de balast?
Submarinul ejectează o mulțime de aer
ceea ce face ca întreaga zonă înconjurătoare să arate
ca și cum oceanul fierbe.
Și avem exact același punct de referință în Cartea lui Iov,
și anume că, dintr-o dată, la trezirea Leviatanului,
marea părea că fierbe.
Iov spune că a văzut acest lucru și pe uscat.
Se pune întrebarea dacă ceea ce avem aici este
un exemplu de navă care tranzitează mediul,
o ambarcațiune care funcționează
atât pe uscat, cât și pe apă.
Astăzi avem videoclipuri cu OZN-uri sau FAN-uri
care intră și ies din ocean.
Le numim ambarcațiuni trans-medii.
Ei bine, asta este exact ceea ce vedem
în aceste mituri străvechi despre dragoni.
Aceștia ar trebui să fie
dragoni sau creaturi mitologice,
creaturi înaripate care zboară prin aer,
dar apoi intră și în ocean.
Și asta te face să te întrebi: sunt acestea de fapt OZN-uri
care au fost văzute în lumea antică,
dar care au fost interpretate sau mitologizate ca dragoni?
Am fost în Marină timp de nouă ani
și am vorbit mereu între noi
despre obiecte submersibile neidentificate
= OZN-uri care rămân în apă
și care ies din adâncul oceanului
și apoi pleacă. Este ceva foarte răspândit.
De fapt, s-au raportat
lumini în apă, care evoluau în urma navelor noastre maritime
și care, dintr-o dată,
au ieșit din ocean
și au decolat. Ei sunt acolo.
Și este întru totul posibil
ca oamenii, care au fost martori direcți ai acestor lucruri cu mult timp în urmă,
să le fi confundat cu creaturi sau dragoni adevărați.
Ar putea oare ca relatările despre dragoni care ies din mare,
găsite în mitologiile din întreaga lume,
să fie descrieri ale unei tehnologii avansate, capabile să circule
nu numai prin cer, ci și prin apă?
Și dacă da,
ar fi oare posibil ca navele pe care le-au
observat strămoșii noștri și care au fost greșit interpretate,
să fie aceleași cu OZN-urile văzute astăzi?
Teoreticienii astronauților antici sugerează
că răspunsurile pot fi găsite examinând alinierea
unei structuri antice la un dragon...
din stele.
Nord-vestul Cambodgiei.
Chiar în afara orașului Siem Reap
se află Angkor Wat, cea mai mare structură religioasă din lume,
fiecare latură măsurând aproape 1,50 km lungime.
Arheologii tradiționali cred acest complex de temple
a fost probabil construit în jurul secolului al XII-lea d.Hr.,
dar conform legendei cambodgiene,
este cu mult mai vechi...
...construit în anul 600 î.Hr.
de un arhitect jumătate uman, jumătate divin,
care a călătorit între Pământ și tărâmul zeilor.
Angkor Wat a fost construit
de nimeni altul decât de Preah Pisnokar.
Mama lui nu era din lumea asta.
Voia să-l ducă acolo de unde venise ea.
Și așa își duce fiul
în ceea ce se numește Raiul lui Indra.
Potrivit mitologiilor,
partea centrală a Angkor Wat
este o replică unu-la-unu
a tot ceea ce a fost văzut acolo.
Potrivit unor experți,
aspectul complexului Angkor Wat dezvăluie
o altă legătură intrigantă cu Cosmosul.
În 1996,
autorul și cercetătorul John Grigsby
a descoperit că acest complex templu
pare să se alinieze cu anumite stele de pe cerul nopții.
John Grigsby a făcut o descoperire strălucitoare.
El a observat că întreg complexul Angkor Wat
este o imagine în oglindă a constelației Draco.
În latină, cuvântul Draco înseamnă dragon.
Dacă veți lua
o hartă a constelației Draco
și o veți suprapune peste o hartă a lui Angkor Wat,
se va observa că există mai multe structuri la Angkor Wat care se aliniază
exact cu stelele principale ale constelației lui Draco.
Deci trebuie să te întrebi care este legătura.
Și răspunsul la această întrebare, după părerea mea,
este că, dacă ai vrea să arăți populației băștinașe
locul de unde ești...
îi pui să construiască ceva
care va sugera constelația din care vii tu.
Pentru mine, acelea sunt cărți de vizită
care arată de unde au venit profesorii noștri acum mult timp.
Este posibil ca povestea
originilor cerești ale complexului Angkor Wat să fie adevărată
și templele să fi fost aranjate intenționat
în aliniere cu stelele constelației Draco,
deoarece aceasta a fost casa ancestrală a lui Preah Pisnokar?
Teoreticienii astronauților antici indică spre
numeroasele reprezentări din templu ale creaturilor asemănătoare dragonului,
ca o dovadă suplimentară
că există o legătură profundă
cu constelația Draco.
În tradițiile din Asia de Sud,
naga ocupă un loc important.
Sunt considerate a fi creaturi foarte puternice.
Ei își pot schimba forma.
Naga prezintă o serie de asemănări interesante
cu dragonii chinezi, pentru că, mai exact,
ambii sunt dătători de cunoștințe și de înțelepciune.
La fel precum Kukulkan părea să reprezinte
un fel de navă pentru mayași,
același lucru este valabil cu Naga la Angkor Wat.
Ar putea reprezenta o navă care putea fi utilizată
pentru a transporta oameni de pe Pământ, la Draco.
Este posibil
ca tradițiile de pe tot globul, dedicate dragonilor,
să-și aibă originea în vremea în care au venit pe Pământ vizitatori
de pe o planetă, aflată undeva, în constelația Draco?
În mod curios, Angkor Wat nu este
singura structură antică aliniată constelației Draco.
În cealaltă parte a lumii, în Ohio,
o efigie a unui șarpe, a nativilor americani, cunoscută sub numele de Movila Șarpelui,
a fost poziționată pentru a arăta spre Draco.
Și în Egiptul antic,
toate piramidele erau poziționate astfel încât
să aibă un pasaj de intrare aliniat geometric,
în așa fel încât steaua primară a lui Draco, Alpha Draconis...
să fie vizibilă noaptea.
Este interesant să ne gândim că grupul de stele Draco
poate avea ceva de-a face cu aceste mituri ale dragonilor,
din toate aceste culturi separate
din întreaga lume, care aparent nu sunt conectate.
Orice or fi fost acești dragoni zburători,
poate că au venit de pe o planetă
a sistemului stelar Draco.
Practic, fiecare cultură are o legendă despre dragoni,
sau ființe dragon, care au venit din cer.
Și ceea ce descoperim acum este revelația
că aceste ființe au venit din cer
pentru că sunt de origine extraterestră.
Este oare posibil ca astăzi
să accesăm, subconștient, unoștințele ascunse,
ceva care a existat întotdeauna
și care face parte, cum ar fi, din sfera gândirii umanității?
Ar putea fi așa
deoarece fascinația eternă a omenirii pentru dragoni
ar avea vreo legătură directă cu Cosmosul
și, eventual, cu vizitatorii
din constelația Draco?
Au persistat poveștile și imaginile dragonilor
până în vremurile moderne
din cauza dorinței adânc înrădăcinate
de a ne reconecta cu trecutul nostru extraterestru?
Poate că mai multe indicii pot fi găsite
examinând cele mai recente acțivități ale omenirii dincolo de Pământ
și de lansarea recentă a unei nave spațiale numite Dragon.
Și... decolare.
Chiar în largul coastei Panama, Florida,
cea mai recentă navetă SpaceX, numităDragon, cade în ocean.
Este cu adevărat fascinant ce se întâmplă acum,
deoarece SpaceX tocmai și-a botezat racheta cu nemele Dragon.
Chinezii și-au numit întreaga flotă de rachete
pe baza mitologiei cerești chineze antice.
Programul se numește Shengzou,
iar Shengzou înseamnă „car ceresc”.
Deci, faptul că, dintr-o dată,
culturile moderne se referă la vehiculele lor cerești
ca la dragoni sau la care cerești,
pentru mine nu este altceva decât o repetare a istoriei,
ceea ce înseamnă că nu suntem primii care fac asta.
Imaginea dragonului încă ne stimulează imaginația.
Când Elon Musk a decis să construiască o navă spațială
care să se ridice spre stele,
a numit-o Dragon.
Așadar, este aproape ca și cum am fi interpretat mitologia.
Călărim pe, sau, într-un dragon,
înapoi până la stele.
În mod clar, omenirea a avut o poveste de dragoste,
o fascinație eternă pentru dragoni.
Și în opinia mea,
dragonii nu au existat cu adevărat într-o formă biologică,
dar poate că au fost rezultatul
unui eveniment incredibil
care s-a petrecut cu mult, mult timp în urmă,
în inconștientul nostru colectiv.
Poate mulți oameni ar fi surprinși
să afle că, nu în întreaga lume,
dragonul este un simbol al răului.
Cu siguranță nu în China.
Este un simbol al norocului și al întâmplărilor fericite.
În Orientul Mijlociu,
șarpele aduce cunoaștere și înțelegere.
Chiar și astăzi avem simbolul unui șarpe, un șarpe înaripat,
asociat cu cunoașterea, pe ecusonul medical.
Practic, fiecare cultură din lumea antică cunoscută,
are un fel de legendă a dragonilor.
Dragonul reprezintă ceva
incredibil de puternic, dar și incredibil de nobil.
Dragonii sunt ceva de care oamenii sunt obsedați.
Chiar și astăzi oamenii își fac pe trup
tatuaje cu dragoni.
Și te întrebi, de ce fac asta?
De ce această atracție față de dragoni?
Ei bine, în primul rând,
dragonii simbolizează puterea divină și cerească.
Dar în spatele acesteia se află conștientizarea faptului
că dragonii reprezintă, în cele din urmă, originile noastre.
Ei au fost marii civilizatori.
Ei au fost fondatorii civilizației.
Deci, conectându-ne cu dragonii,
încercăm de fapt să atingem puterea originală
a acelor ființe divine.
Ar putea fi posibil ca tradițiile dragonilor
găsite în întreaga lume,
să spună povestea adevăratelor origini ale omenirii?
Este oare cu putință
ca sărbătorirea acestor fiare înaripate
să reamintească,
de fapt, de contactul antic cu extratereștrii?
Poate că vom găsi răspunsul
în timp ce ne trimitem propriii dragoni pe cer
și când ne vom reconecta cu strămoșii noștri extratereștri.
Traducere și adaptare: Bic@2022
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania