UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
UN CIMITIR PENTRU SPERANŢE ÎNGROPATE
JURI SĂ FIM PRIETENE PE VECIE?
E NEVOIE DE CUVINTE MARI CA SĂ EXPRIMI IDEI MĂREŢE
SĂ DORMI ÎNTR-UN COPAC SUB CLAR DE LUNĂ
Mănâncă repede dacă vrei să prinzi trenul.
Sper să nu facem o prostie, dar acum e prea târziu.
Decizia e luată. Să sperăm că va fi bine.
Cu puţin noroc, dna Spencer va fi ales unul bun.
Un băiat harnic şi ascultător, aşa cum am cerut.
Nu aş putea tolera un băiat leneş sau unul ursuz.
Nu aş suporta aşa ceva!
Sunt uşurată să ştiu că vei avea o mână de ajutor.
Loialitatea nu se cumpără.
Intri odată?
Mathhew Cuthbert, ai înnebunit?
De când te aşezi la masă fără să te speli pe mâini?
Să nu uităm că a ta a fost ideea.
Ai făcut planul din iarnă, aşa că degeaba te frămânţi acum.
Nu că nu aş fi de acord.
După ce termini aici, eşti gata de plecare?
Da.
Sigur nu mai e mult până apare şi Rachel.
Domnul ştie cât îi mai place bârfa!
Ţi-am spus să le pui masa acum o jumătate de oră!
- Trebuie să-i schimb scutecul. - Ai muls vaca?
- Nu, nu încă, dar... - Dă-mi-o mie!
Vrei să moară de foame copiii ăştia? Fă şi tu ceva bine!
Numai probleme îmi faci! Eşti un gunoi, nimic altceva!
Grăbeşte-te! Vom vedea ce spune dl Hammond când vine acasă.
Eşti bine, draga mea?
Prefer să-mi imaginez, nu să-mi amintesc.
De ce persistă cele mai negre amintiri?
Nu ştiu. Încearcă să te odihneşti!
"Dacă te-ar urî toată lumea şi viclean te-ar considera...
toţi în afară de conştiinţa ta, care-ar şti că nu tu eşti de vină...
tot nu ai fi fără prieteni!"
Îmi place la nebunie Jane Eyre! Şi dumneavoastră?
Nu am întâlnit-o.
Mă bucur că v-aţi trezit. Mai am multe întrebări despre Green Gables.
Sunt convinsă.
De ce oare nu s-a căsătorit niciunul dintre fraţii Cuthbert?
Vreunul a trăit o poveste de tragică dragoste?
- Nu e treaba noastră. - Dar mor de curiozitate!
HOTELUL BRIGHT RIVER
Bună ziua!
Mă întrebam dacă mă puteţi ajuta. Aţi văzut...
O fetiţă? Nu aţi văzut-o? E chiar aici, afară.
Nu vrea să intre. Foarte ciudat!
Dar...
A zis că preferă să stea afară, căci acolo e... Cum a spus?
"E mai propice pentru imaginaţie." Exact aşa a spus!
E o figură! Am auzit-o vorbind singură.
Dar eu nu aştept o fată.
Eu am venit după un băiat.
Trebuia să-l aducă dna Spencer.
Dna Spencer a coborât din tren cu mogâldeaţa asta şi a lăsat-o aici.
A spus că veţi veni curând după ea.
Asta e tot ce ştiu. Nu am alţi orfani ascunşi pe aici.
Dar...
Nu înţeleg.
Sunt sigur că fata va fi foarte fericită
să vă povestească totul în detaliu.
E mare vorbăreaţă, am văzut eu.
O zi bună!
Sunteţi Matthew Cuthbert de la Green Gables?
Sunt bucuroasă să vă văd!
Mă temeam că nu veţi mai veni, îmi imaginam tot felul de lucruri.
Mă hotărâsem ca, dacă nu veniţi,
să merg până la cireşul acela mare
şi să îmi petrec noaptea în el.
Nu m-aş teme şi ar fi grozav să dormi într-un copac
plin de flori albe, în lumina lunii, nu?
Îmi pot imagina că v-am dezamăgit deja.
Ştiu că sunt micuţă, dar, deşi sunt slăbuţă, sunt foarte puternică.
Vă sunt recunoscătoare că mă adoptaţi.
Păreţi un om bun, dle Cuthbert.
Haide cu mine.
- Îţi iau eu geanta. - O pot duce!
Nu e grea.
Toate lucruşoarele mele sunt în ea, dar nu e grea.
Dacă nu e dusă într-o anumită poziţie, se deschide. O duc eu.
M-am obişnuit cu ea.
Sunt atât de încântată
că voi aparţine dv. şi surorii dv.!
Sunt în al nouălea cer! Nu am mai fost a nimănui.
Familia voastră pare ireală.
Oameni decenţi, harnici, care au fost singuri o viaţă
în casa lor tăcută, tânjind după dragostea unui copil.
Mă voi strădui să fiu cea mai bună fiică din lume!
Sunt sigură că pot face asta.
Sincer, nu prea am experienţă.
Nu am mai fost dusă undeva pentru a fi fiica familiei.
Vă imaginati ce binecuvântată mă simt, cum îmi creşte inima!
M-am gândit mult
şi sunt hotărâtă să fiu supusă,
harnică şi totuşi destul de vioaie
pentru a înveseli casa,
după ce aţi petrecut atâţia ani
privaţi de plăcerea de a avea o fată fericită, cu o imaginaţie bogată.
V-aţi dorit dintotdeauna o fiică?
În adâncul inimii?
Am citit odată că o fiică e o fată ce îţi va deveni prietenă.
Mă trec fiori de bucurie să spun asta cu voce tare!
Nu e de-a dreptul minunată?
Cum o cheamă?
E o iapă...
Nu are un nume?
Dar numele e foarte important!
Cred că o cheamă Belle, după cum arată.
Bună, Belle! Eşti o frumuseţe. Sunt sigură că vom fi prietene.
La drum!
Pa, copacule!
Cireşul acela e primul meu prieten de aici.
La ce vă gândiţi văzând acel copac mare şi înflorit?
Nu ştiu...
La o mireasă, desigur!
O mireasă în rochie albă, cu voal. Îmi imaginez cum ar arăta...
Nu cred că voi fi mireasă. Sunt prea banală.
Nu ar vrea nimeni să mă ia.
Poate doar un misionar străin.
Un misionar străin ar putea fi mai aparte.
Dar sper că voi avea o rochie albă cu mâneci bufante, frumoase.
Acesta e idealul meu cel mai înalt de fericire lumească.
Vorbesc prea mult?
Mi se spune mereu asta. Poate duce la probleme.
Aţi prefera să nu vorbesc?
Mă pot opri dacă îmi propun, deşi îmi e cam greu.
Nu mă deranjează.
Cât mă bucur!
Ştiu că ne vom înţelege foarte bine.
E o uşurare să vorbeşti atunci când ai chef,
şi să nu ţi se spună că trebuie să fii doar văzută, nu şi auzită.
Mi s-a zis asta de un milion de ori.
Oamenii râd de mine fiindcă folosesc cuvinte mari.
Dar sunt cuvinte minunate, descriptive,
cum ar fi "extaziat" şi "glorios".
Dacă ai idei mari, trebuie să le exprimi în cuvinte mari, nu?
Păi...Aşa cred...
De exemplu...
Sunt extaziată la vederea acestui peisaj glorios!
Ai grijă!
Bună, Rachel!
Am pus ceainicul pe foc.
Nu vrei să stai jos?
Nu vreau să deranjez, dacă aştepţi pe cineva.
Avem timp suficient. Matthew vine peste câteva ore.
M-am speriat când l-am văzut pe Matthew pornind la drum azi.
Îmi imaginez.
Nu ştiam ce l-ar fi putut face
să plece de pe câmp în plină zi.
Mă temeam că s-a dus după doctor.
- Sunt bine. - Ce uşurare!
Doamne...
Acum, că mă gândesc bine...
nu ar fi avut sens ca Matthew să se îmbrace frumos
dacă ar fi fost o urgenţă.
Aşa e.
Într-adevăr.
Pentru Dumnezeu, Marilla!
Matthew a mers la gară, la Bright River.
Aşa, deci... Bright River...
Aţi angajat un ajutor?
Da şi nu.
Adoptăm un băiat de la azilul de orfani din Noua Scoţie, vine azi.
- Matthew a mers să îl aducă. - Marilla Cuthbert...
Dacă mi-ai fi spus că Matthew a întâlnit un cangur din Australia,
nu aş fi fost mai surprinsă.
Un băieţel orfan?
De unde ţi-a venit ideea asta?
Voi fi sinceră cu tine.
Faci o mare prostie. Rişti mult.
Nu îmi vine să cred că voi locui într-un loc aşa frumos!
Visele nu prea devin realitate, nu?
Acum, mă simt aproape perfect de fericită.
Deşi nu sunt complet fericită căci...
Ce culoare vă pare a fi asta?
E roşu, nu?
Da, e roşu.
Acum vedeţi de ce nu pot fi complet fericită.
Nu se poate, cu părul roşu!
E suferinţa vieţii mele.
Nu ştii ce vei primi.
Primeşti un copil străin în casă. Nu ştii nimic despre el.
Săptămâna trecută am citit în ziar
cum un bărbat şi soţia lui, din partea de vest a insulei,
au luat un băiat de la orfelinat
şi acesta a dat foc casei.
Noaptea.
A făcut-o intenţionat, Marilla.
Era cât pe-aci să ardă în pat.
Dacă mi-ai fi cerut mie sfatul...
- Şi nu ai făcut-o... - Zahăr?
Ţi-aş fi spus să-ţi iei gândul de la o asemenea prostie!
Nu neg că ai puţină dreptate, am avut şi eu o presimţire rea.
Cum să nu ai?
Matthew înaintează în vârstă şi îl cam supără inima.
Un băiat ne va fi de folos.
Doar nu vine de peste mări sau din State, e din Noua Scoţie.
Nu pot fi prea diferiţi.
E o alinare, într-adevăr,
să ştii că nu e un arab din Londra.
Sau vreun tâlhar francez.
E un orfan, Marilla.
Matthew era foarte hotărât.
Sper şi mă rog să fie bine.
Să nu spui că nu te-am avertizat dacă va da foc casei
sau va pune stricnină în fântână.
Am auzit de un caz în New Brunswick
unde un copil de la orfelinat exact asta a făcut
şi toată familia a murit în chinuri groaznice.
- Doar că în acest caz era o fată. - Noi nu luăm o fată.
- Dle Cuthbert... Cum se numeşte? - Aleea cu pomi.
E destul de drăguţă.
"Drăguţă" nu mi se pare cuvântul bun. Nici "frumoasă". Sunt prea banale.
E... minunată!
Minunată!
E primul lucru pe care îl văd şi care nu poate fi înfrumuseţat prin imaginaţie.
Alţi oameni o pot numi "alee",
dar eu îi voi spune "Calea albă a încântării".
Aici e iazul lui Barry.
Nici acest nume nu îmi place.
Îl voi numi...
Să vedem...
Lacul cu ape sclipitoare.
Da, e un nume potrivit.
Ştiu din cauza fiorului.
Dv. simţiţi vreodată fiori?
Nu prea ştiu.
Trebuie să fie ceva.
Să vedem...
Mă trec fiorii când văd
viermii ăia albi din cuiburile de castraveţi.
Îmi imaginez.
Nu îmi place cum arată şi aş vrea să scap de ei.
Eu i-am dat fiori dnei Hammond.
S-a bucurat să scape de mine după moartea soţului ei.
Cine e dna Hammond?
Am lucrat pentru familia ei, am avut grijă de copii o vreme.
Avea opt copii.
Unii oameni devin nervoşi când au aşa mulţi copii.
Domnul şi doamna Hammond chiar erau iritaţi tot timpul.
- Mişcă, sperietoareo! - Vă rog...
Dle Hammond?
Dnă Hammond!
- S-a întâmplat ceva? - Nu, nimic.
M-au speriat gâştele.
Cum să nu le iubeşti? Le ador!
Sunt o specie romantică de păsări.
Nu am de unde să ştiu.
Ştiaţi că se împerechează pe viaţă?
Se aleg una pe alta dintre toate gâştele din lume
şi rămân împreună până ce moartea le desparte.
Ei bine...
Nu mai avem mult până acasă.
Cam un kilometru şi jumătate.
"Acasă"...
Ce cuvânt minunat!
Green Gables.
M-am ciupit de multe ori azi.
Din când în când mă cuprinde panica
şi încep să mă tem că totul e doar un vis.
Dar trebuia să mă conving.
E real.
Green Gables există, suntem acasă.
Iapă!
Matthew Cuthbert, cine e ea?
Unde e băiatul?
Nu era niciun băiat.
Numai ea era.
Niciun băiat?
Dar trebuie să fi fost un băiat. Doar i-am trimis vorbă dnei Spencer.
Totuşi, nu a adus un băiat.
A adus-o pe ea.
L-am întrebat pe şeful de gară. Şi a trebuit să o aduc acasă.
Nu o puteam lăsa acolo, indiferent unde s-a strecurat greşeala.
Ce mai afacere!
- Trebuie să se întoarcă. - Nu mă vreţi.
Trebuia să mă aştept la asta.
Trebuia să fi ştiut că nimeni nu mă va vrea.
Pentru Dumnezeu, copilă! Ce cauţi pe jos?
Ridică-te!
- Ce ai de spus? - Eu...
A călătorit mult şi acum e foarte dezamăgită.
Nu ar trebui să se afle aici. Nu trebuia să o aduci acasă.
A avut un şoc, asta e tot.
Nu e singura.
Gata cu prostiile! Hai înăuntru.
Cu tine vorbesc, copilă!
Gata, fetiţo!
Fetiţo? Fetiţo!
Fetiţo?
Aş fi vrut să nu fiu fată!
Nu are rost să plângi.
S-a făcut o greşeală, atâta tot. Nu te vom da afară în seara asta.
Cum te cheamă?
Ce contează?
Nu voi sta destul încât să mă ţineţi minte.
Ai grijă cum te porţi, răspunde la întrebare!
Vă rog să îmi spuneţi Cordelia.
De ce? Acesta e numele tău?
Sau Penelope.
Penelope are un ton tragic.
Cum te numeşti, copilă?
Nu îmi puteţi spune aşa?
Mă numesc Anne.
Anne, banal.
Anne e un nume frumos.
Un nume de bun-simţ.
Să pronunţaţi şi "e", vă rog.
Anne cu un "e" la sfârşit e mai distins.
Foarte bine.
Anne cu un "e", e timpul să intri.
Ridică-te!
Ştiam eu!
E o casă minunată!
De ce nu mi-aţi spus la gară că nu mă vreţi?
De ce nu m-aţi lăsat acolo?
Dacă nu aş fi văzut Calea albă a încântării
sau Lacul cu ape sclipitoare, nu ar fi fost aşa greu.
Ce tot îndrugă acolo?
E vorba despre ce am vorbit pe drum.
Bag iapa în grajd...
Scoate-ţi pălăria!
Pune-o pe bancă, cu geanta.
Nu înţeleg, pur şi simplu. Nu erau băieţi la orfelinat?
Erau foarte mulţi.
Dar dna Spencer a spus clar că vreţi o fată de vârsta mea
şi s-a gândit că eu sunt potrivită.
Uite asta se întâmplă când trimiţi vorbă şi nu mergi personal! Haide!
Mai repede.
Îmi pare rău că te dezamăgim, dar nu putem face nimic.
Avem nevoie de un băiat care să ajute la fermă.
O fată nu ne e de ajutor. Înţelegi?
- Nu pot spune că da. - Poftim?
Nu vreau să par lipsită de respect, dar de ce nu pot munci dacă sunt fată?
Nu aşa merge, ştii bine.
Dar nu aş putea?
Sunt puternică.
Prefer să stau afară decât în bucătărie.
Nu înţeleg.
Ce s-ar întâmpla dacă, brusc, ar dispărea toţi băieţii din lume?
- Absolut toţi? - Prostii!
Nu înţeleg de ce fetele nu au voie să lucreze la fermă
când noi putem face chiar mai multe decât băieţii.
Vă consideraţi delicată, incapabilă? Eu, cu siguranţă, nu.
Din moment ce tot am venit, nu v-aţi putea gândi la asta?
Nu.
Scoate-ţi din cap prostiile alea!
Hai să te speli pentru cină.
Dumnezeule, copilă! Ce ai păţit?
M-am tot ciupit azi ca să mă conving că e adevărat.
Nu mănânci deloc.
Nu pot. Regret.
Sunt pe culmile disperării.
Puteţi mânca atunci când sunteţi disperată?
Nu am fost niciodată pe culmile disperării, nu ştiu.
V-aţi imaginat vreodată că sunteţi disperată?
Nu.
E un sentiment neplăcut.
Când încerci să mănânci, ţi se pune un nod în gât
şi nu poţi înghiţi nimic.
Nici măcar o caramelă.
Am mâncat o dată o caramelă cu ciocolată acum doi ani şi e delicioasă!
Sper să nu vă supăraţi că nu mănânc. Totul arată extrem de bine.
Cred că e obosită.
Du-o la culcare, Marilla!
Ia-ţi geanta şi urmează-mă!
Dezbracă-te repede şi urcă în pat!
Vin imediat să sting lumânarea.
Noapte bună!
Cum să fie bună noaptea
când ştiţi bine că e cea mai rea noapte din viaţa mea?
Ce obicei prost!
Bărbatul are dreptul să fumeze...
atunci când are o povară pe suflet.
Şi al tău e la fel.
Ce mai încurcătură!
Unul dintre noi va trebui să meargă mâine la dna Spencer.
Fata trebuie trimisă înapoi.
Da, aşa cred.
Crezi? Nu eşti sigur?
Mi se pare păcat.
Să o trimitem înapoi...
când vrea atât de mult să rămână.
Matthew Cuthbert, vrei să spui că ar trebui să o păstrăm?
Nu...
- Nu. Presupun că nu. - Aşa zic şi eu!
La ce folos ne-ar fi?
I-am fi noi de folos ei, poate.
Cred că te-a vrăjit copila asta.
Văd clar că vrei să o păstrăm.
E o persoană foarte interesantă.
E un fel de a spune.
Ar fi trebuit să o auzi cum vorbea pe drumul de la gară.
Îi merge limba, dar asta n-o ajută!
Nu mă supără conversaţia.
Nu îmi plac copiii care au prea multe de spus.
E ceva ce nu înţeleg la ea.
Trebuie trimisă exact de unde a venit.
Aş putea angaja un băiat să mă ajute, iar ea ţi-ar ţine ţie companie.
Nu îmi trebuie companie şi nu am de gând să o ţin aici!
Tu decizi, desigur...
Merg la culcare.
Dragă Regină a Zăpezii,
îţi accept oferta.
Dacă aş avea o carte, aş presa floricelele astea sacre
ca să îmi amintesc veşnic acest moment preţios.
Totuşi...
Eu, prinţesa Cordelia...
voi preţui pe veci acest dar.
- Sărutul va dovedi devotamentul meu. - Ce faci?
E timpul să te îmbraci.
Îmi imaginam că dimineaţa aceasta e altfel decât cum e, de fapt.
Mă prefăceam că sunt o prinţesă frumoasă
şi că aceasta e camera mea sacră aflată într-un turn înalt de piatră.
Spui numai prostii.
Scuze...
Numai că această cameră şi minunatul vostru cireş bătrân
îmi alimentează imaginaţia.
Mai speram din toată inima
să îmi spuneţi că pot rămâne.
Fă-ţi bagajul şi vino jos!
Vom merge la dna Spencer după micul dejun.
Pune-o jos imediat!
- Ai luat ceva? - Nu!
Memoram doar.
Să văd.
Nu te mai prosti şi hai la masă!
Îmi e foame.
Lumea nu mai pare atât de înfiorătoare ca aseară.
Mă bucur că e o dimineaţă frumoasă, să nu mergem prin ploaie.
Ar fi foarte greu de îndurat.
E drăguţ să citeşti poveşti triste
şi să îţi imaginezi că le trăieşti eroic...
dar nu e simplu când le trăieşti...
Mai taci, pentru Dumnezeu!
Vorbeşti prea mult.
Da, doamnă.
Am trimis vorbă să vedem
dacă băiatul ăla francez e liber să ne ajute la cules.
- Dumnezeule mare! - Pot mulge vaca şi tăia lemne.
Pot spăla, călca, şterge praful, da cu mătura şi multe altele.
Nu există limite la ce pot face. Mă ocup eu de vasele astea.
Veţi vedea, le spăl bine.
Ai grijă cu ceainicul. E fierbinte. Cu ambele mâini!
Înţeleg acum. Afost o idee nebunească de la bun început.
Nu poţi compune o familie.
Sângele rămâne sânge.
Sigur veţi avea nevoie de Anne mult acum, după moartea soţului.
N-o vreau. Mă mut la sora mea şi nu am motive să o iau cu mine.
- Suntem prea aglomeraţi. - Nu am nevoie de o gură în plus.
Dar vă pot ajuta.
Nu v-am ajutat?
- Vă rog, nu mă lăsaţi aici! - Nu eşti rudă.
Am destule rude.
O luaţi înapoi.
Scuze! Nu s-a spart nimic!
Acum, chiar că nu mă veţi păstra!
Nici nu aveam de gând.
Mă întorc la ora ceaiului.
Anne...
- Adio, dle Cuthbert. - Eu...
Nu am spus că voi angaja un băiat pentru a scăpa de tine.
Speram să poţi rămâne.
Mulţumesc!
Nu vă voi uita niciodată.
Ai grijă de tine!
Anne cu un "e"...
Pentru Dumnezeu!
Fratele meu e ridicol.
Mie îmi pare a fi minunat.
E mereu milos şi nu l-a deranjat că am vorbit aşa mult.
Părea să îi placă.
Am simţit că suntem spirite înrudite de cum l-am văzut.
Sunteţi amândoi cam ciudaţi.
M-am hotărât să mă bucur de drum.
Din experienţa mea, te poţi bucura aproape mereu de ceva
dacă îţi impui să faci asta.
Desigur, trebuie să fii foarte hotărât.
Cred că asta avem noi două în comun.
Aş vrea să fi fost pescăruş.
Sunt păsările cele mai lipsite de griji, nu credeţi?
Iată! Trandafiri sălbatici!
Rozul e o culoare încântătoare, nu? Imi place, dar nu o pot purta.
Roşcaţii nu pot purta roz nici măcar în imaginaţia lor.
Cunoaşteţi pe cineva cu părul roşcat
căruia i s-a schimbat culoarea părului?
Nu cred că e posibil.
S-a mai dus o speranţă!
"Viaţa-mi e un cimitir perfect al speranţelor îngropate."
Am citit asta într-o carte.
O spun cu voce tare, mă alină când sufăr o dezamăgire.
Nu ştiu de unde vine alinarea.
Sună aşa romantic, ca o replică de eroină dintr-o poveste.
Cred că ai fost la şcoală!
Nu prea mult, deşi cât eram la orfelinat, da. Iubesc şcoala.
Într-o gospodărie cu atâta treabă, copii, gătit şi treburile casei,
nu mai aveam timp de şcoală.
Green Gables e aşa izolată cu un motiv?
Un motiv?
Familiei mele nu i-a plăcut bârfa de salon.
Vă lipsesc mult părinţii?
Au trăit o viaţă lungă şi frumoasă.
Nu îl poţi pizmui pe Domnul că i-a dus acasă.
Presupun că nu.
Presupui că nu?
De ce ai rămas orfană?
S-a întâmplat când eram mică.
Aş dori să ştiu ce s-a întâmplat, dacă vrei să mi te destăinui.
Nu mă deranjează să spun poveşti.
"Undeva, pe un tărâm îndepărtat,
într-un loc pe care nu vreau să mi-l amintesc,
a trăit un cavaler, nu prea demult,
unul din aceia cu lance şi cu un scut vechi pe raft,
cu o mârţoagă şi un ogar cenuşiu englez..."
- Cum îndrăzneşti? - Ce?
Îţi baţi joc de mine?
E o poveste mult mai frumoasă decât a mea.
Nu ţi-am cerut orice poveste. Am cerut-o pe a ta.
Dacă nu poţi spune adevărul, n-am timp de tine.
Dacă vă spun cum îmi imaginez trecutul meu, va fi mai interesant.
A dori să fie ceva diferit nu face ca asta să se întâmple.
Mare adevăr grăiţi!
Părinţii mei au fost Walter şi Bertha Shirley.
Erau proaspăt căsătoriţi şi săraci lipiţi pământului.
Au murit de febră tifoidă când eu aveam trei luni.
Muncesc de când mă ştiu pentru a supravieţui.
Am fost norocoasă că am fost plasată
şi nu am stat la orfelinat.
Nu am înţeles asta niciodată.
Cum copiii sunt aşa o povară, de ce fac oamenii aşa mulţi?
Totuşi, e păcat că eu nu voi avea ocazia.
Ce vrei să spui?
Să fiu copil.
Anne!
Nu! Mergi acasă!
Doamne!
Eşti teafără?
Dumnezeule mare!
N-am nimic.
E în regulă, Belle. Nu trebuie să îţi mai faci griji, Belle.
- Belle? - Acesta e numele ei.
- Nu a fost o aventură? - Cum să nu!
Sigur n-ai nimic?
Ţi-ai păstrat bine calmul.
Sunt obişnuită.
Nu mă aşteptam deloc să vă văd, dar mă bucur mult că sunteţi aici.
Cum te simţi, dragă Anne?
Destul de bine, mulţumesc.
Ce vă aduce pe aici?
Dnă Spencer, s-a strecurat o greşeală pe undeva
şi am venit să văd unde anume.
Eu şi Matthew v-am trimis vorbă să ne aduceţi un băiat orfan.
I-am spus fratelui dv., Robert, să vă spună că vrem un băiat.
Nu mai spune, Marilla Cuthbert!
Robert a trimis vorbă prin fata lui, Nancy, că vreţi o fetiţă.
Nancy asta e tare aiurită!
Am certat-o deseori pentru neglijenţa ei.
Îmi cer scuze.
A fost vina noastră.
Nu trebuia să trimitem un mesaj aşa important
din gură în gură.
Totuşi, greşeala a fost făcută,
şi acum trebuie să o îndreptăm.
Se poate întoarce la orfelinat, nu?
Cred că da, dar poate nu va fi necesar să o trimit înapoi.
Vecina mea, dna Blewett, tocmai îmi spunea
că nu mai face faţă familiei sale numeroase
şi că ar vrea o fată să o ajute.
Anne va face treabă bună.
Cum se aranjează toate!
Vom discuta cu ea şi vom vedea.
Sigur va fi de acord.
- Câţi ani ai şi cum te cheamă? - Anne Shirley. Am 13 ani.
Nu pari prea zdravănă, dar eşti ţeapănă.
Aşa e bine să fii.
Dacă te iau, vorbeşti numai întrebată.
Să nu-mi răspunzi. Dacă greşeşti, bătaia te aşteaptă.
Vreau să meriţi mâncarea pe care o primeşti.
Am ajuns la capătul răbdărilor cu el. Mă omoară!
Plânge de la colici.
Poftim?
Ar fi mai bine dacă l-aţi înfăşa strâns.
Ajută şi soluţia pentru colici.
- Anne a lucrat pentru familii mari. - Şi va lucra!
Aici nu facem caritate.
Aş putea să v-o iau de pe cap. Dacă doriţi, o iau chiar acum.
Nu ştiu...
Nu am spus că eu şi Matthew am decis să nu o păstrăm.
Am venit doar să aflu de ce s-a făcut acea greşeală.
O duc acasă şi discut cu fratele meu.
Nu pot decide nimic fără a mă consulta cu el.
Dacă ne decidem să nu o păstrăm, v-o trimitem.
Altfel, să ştiţi că rămâne la noi.
E în regulă aşa, dnă Blewett?
- Nu am de ales. - Bine.
O zi bună!
Dră Cuthbert. Aţi spus cumva că poate mă păstraţi la Green Gables,
sau doar mi-am imaginat eu asta?
Asta am spus, nimic altceva.
Nu am hotărât nimic.
Poate vom decide să te trimitem la dna Blewett până la urmă.
Mai bine mă întorc la orfelinat decât să trăiesc cu ea.
Mă aştept să vină după noi călare pe o mătură.
Aş vrea să-ţi ţii gura până acasă.
Trebuie să mă gândesc la multe.
Te rog, nu îmi pune întrebări până nu vom putea vorbi singuri.
Fugi înăuntru! Du-ţi geanta sus şi pune ceainicul pe foc.
Da, dră Cuthbert.
Nu mai rânji aşa!
Nu i-aş fi dat nici măcar un câine dnei Blewett.
Nu ştiu dacă ar trebui să o păstrăm.
E un omuleţ interesant.
Dacă ar fi şi utilă...
Propun să o ţinem o săptămână, de probă, să vedem cum se comportă.
Îi acord cinci zile.
Sper să fie convingătoare.
Pentru Dumnezeu!
Am observat aseară că ţi-ai aruncat hainele pe podea
când te-ai dezbrăcat.
E un obicei prost, nu îl sufăr.
Trebuie să îţi împătureşti frumos hainele şi să le pui pe scaun.
Nu îmi trebuie fete dezordonate!
Eram aşa tulburată aseară, încât nu m-am gândit deloc la haine.
Le voi împături frumos.
Însă sunt şi cam uitucă.
De obicei mă grăbesc să ajung în pat.
Va trebui să îţi aminteşti, dacă e să rămâi aici.
Ai înţeles că eşti în perioada de probă, da?
Da.
Vom lua decizia într-o săptămână.
Acum, spune rugăciunea şi treci la culcare.
Eu nu spun rugăciuni.
Poftim?
Le ziceam doar la şcoala de duminică, îmi plăcea catehismul.
Unele cuvinte au ceva fascinant.
"Infinit" şi "de neschimbat".
Nu e chiar poezie, dar seamănă, nu?
Nu vorbim despre poezie, Anne, ci despre rugăciuni.
Nu ştii că e păcat să nu-ţi spui rugăciunea seara?
Regret, nu am fost educată aşa.
Trebuie să îţi spui rugăciunile cât stai aici.
Desigur, dacă aşa vreţi.
Aş face orice să vă fiu pe plac.
Dar trebuie să mă învăţaţi cum se spun. Doar o dată.
Îngenunchează!
De ce să îngenunchem ca să ne rugăm?
Dacă aş vrea cu adevărat să mă rog, uitaţi ce aş face.
Aş merge singură pe un câmp mare...
sau într-o pădure deasă
şi m-aş uita în sus, spre cer,
sus, spre nemărginitul albastru...
şi aş simţi o rugăciune.
Sunt pregătită. Ce să spun?
Eşti destul de mare pentru a te ruga singură.
Mulţumeşte-i Domnului pentru toate darurile Lui...
şi cere-i cu umilinţă lucrurile pe care le doreşti.
Mă voi strădui.
Tatăl nostru ceresc...
Asta spun preoţii în biserică, e bine şi pentru rugăciune, nu?
Tatăl nostru din Ceruri...
Îţi mulţumesc pentru Calea albă a încântării,
Lacul cu ape strălucitoare
şi pentru draga de Belle şi minunata Regină a Zăpezii.
Îţi sunt extrem de recunoscătoare.
Acestea sunt darurile care îmi vin acum în minte, şi îţi mulţumesc.
Cât despre lucrurile pe care le vreau, sunt multe.
Mi-ar lua mult timp să le enumăr pe toate,
aşa că le voi pomeni doar pe cele mai importante.
Te rog, lasă-mă să stau la Green Gables!
Te rog, fă-mă să fiu arătoasă când cresc!
A Ta, cu mult respect, Anne Shirley.
Gata. M-am descurcat bine?
E în regulă, deocamdată.
Bagă-te în pat!
Acum îmi dau seama că trebuia să fi spus "amin"
în loc de "a ta, cu mult respect", aşa cum fac preoţii.
Crezi că se va supăra?
Nu cred.
Domnul îmi e martor că voi face tot ce îmi stă în putinţă ca să mă păstraţi.
Noapte bună!
Doamne, dă-mi putere să reuşesc!
Ajunge!
Scuze. Îmi place să mă rog.
E timpul să te culci.
Noapte bună!
Fata asta e o păgână absolută.
Dumnezeu ştie în ce ne băgăm!
Anne!
- A dispărut! - Cum aşa?
Verific argintăria.
Ouăle! O sarcină îndeplinită!
Am cunoscut toate găinile, nu mai trebuie să mă prezentaţi!
M-am trezit înainte de răsărit. Eram prea încântată!
Voiam să vă dovedesc că merit să rămân.
E aşa uşor să iubeşti ferma asta!
Scot vacile afară, să pască.
Pregătesc micul dejun.
- Pot duce florile astea în cameră? - Nu!
Doar nu vrei să faci mizerie.
Trebuia să le laşi în copac.
Şi eu am simţit că nu ar trebui să le scurtez minunata viaţă...
Nici eu n-aş vrea să fiu culeasă dacă aş fi floare.
Nu ar fi minunat să fim flori?
Ieri voiai să fii pescăruş.
"Gloria-ţi fie veşnică. Amin!"
Îmi place rugăciunea.
E minunată.
Tatal nostru, care eşti în Ceruri, slăvit fie numele Tău!
Parcă e un cântec.
Tu continuă să-l înveţi!
Indiferent dacă vei rămâne aici,
ar trebui să ai ceva de îmbrăcat în afară de zdrenţele alea.
Mai am nişte bumbac din care am putea face ceva.
O să-mi faceţi o rochie?
Ai nevoie de îmbrăcăminte potrivită.
O rochie nouă!
Nu am avut niciodată o rochie nouă!
Abia aştept să am mâneci bufante şi aşa multe volănaşe!
O puteţi orna cu dantelă, manşete şi guler?
Nu suport cutele şi volanele.
Dar mânecile bufante? Toate fetele poartă aşa ceva!
Mânecile bufante sunt divine.
Risipă de material!
Dacă e un albastru azuriu sau un verde deschis,
nu mă deranjează dacă e...
simplă.
Tare înfumurată mai eşti!
Maroul e o culoare gingaşă.
Îmi trebuie rochia ta, să o folosesc drept model.
Să scoatem astea.
Mulţumesc, dră Cuthbert.
Sunt recunoscătoare să am ceva nou. Serios!
Sigur îmi pot imagina că e modernă.
Îmi va lua doar o zi, două.
Dacă arată ca aceasta, ar trebui să fie gata imediat.
Fugi şi învaţă rugăciunea!
Da, dră Cuthbert.
Tatăl nostru, care eşti în Ceruri, sfinţească-se numele...
Mâneci bufante...
- Bună dimineaţa, Marilla. - Bună, Rachel.
Ţi-am adus biscuiţi.
Am ştiut că nu vei avea timp de copt, cu toată zarva asta.
Mulţumesc.
Intru doar puţin, bine?
Să îmi trag suflarea.
Am auzit lucruri surprinzătoare despre tine şi Matthew.
Nu cred că eşti mai surprinsă decât mine.
Ce greşeală incredibilă!
O bătaie de cap.
Nu ai putut să o trimiţi înapoi?
S-ar putea să o facem.
Dar acum e în perioada de probă.
- Probă? - O săptămână.
Matthew e decis să o păstrăm.
Recunosc că e isteaţă,
dar îmi trebuie ceva mai convingător.
O ştiu pe de rost, dră Cuthbert!
Anne, dânsa e vecina noastră, dna Lynde.
Nu te-au ales de frumoasă ce eşti, se vede de la o poştă!
E slăbuţă şi urâţică.
Numai oasele sunt de ea!
Ai mai văzut asemenea pistrui?
Şi părul roşu ca morcovii! Doamne...
- Te urăsc! - Anne...
- Te urăsc! - Anne!
Cum îndrăzneşti să mă faci slabă, urâtă, pistruiată şi roşcată?
Eşti obraznică şi lipsită de sentimente!
Ei bine...
Ţi-ar plăcea să te critice cineva astfel?
Să ţi se spună că eşti grasă şi lipsită de tact
şi că, probabil, nu ai nici fărâmă de imaginaţie?
Nu îmi pasă dacă te-am rănit.
Chiar sper că te-am jignit!
Căci tu m-ai făcut să mă simt mai prost decât niciodată!
Nu te voi ierta niciodată pentru asta! Niciodată!
Anne!
Întoarce-te! Anne!
Doamne...
Nu pot să cred!
Bine că o poţi trimite înapoi. Nu te-aş invidia dacă ai creşte-o.
Nu trebuia să o jigneşti.
Marilla Cuthbert...
Doar nu vrei să-mi spui că îi iei apărarea
după purtarea asta oribilă?
Nu încerc să o scuz.
A fost foarte obraznică şi va trebui să avem o discuţie serioasă.
Dar trebuie să fim indulgenţi cu ea, nu a fost învăţată cum să se poarte.
Ai fost prea dură cu ea.
Ei bine...
Înţeleg că va trebui să fiu foarte atentă la tot ce spun.
Dacă spui că sentimentele orfanilor aduşi de cine ştie unde
sunt mai importante decât orice altceva.
- Ei, haide! - Nu...
Nu sunt supărată.
Nu îţi face probleme.
Îmi e prea milă de tine pentru a mai simţi furie.
Dar dacă îmi vrei sfatul,
va trebui să porţi "discuţia" aia cu o nuia pe măsură!
Şi urc-o în primul tren!
Cu bine, Marilla!
A trecut mult timp.
Găseşte ea drumul înapoi.
M-aş putea duce eu...
E în lenjerie, trebuie să se întoarcă.
Fata asta trebuie disciplinată.
Scuze. Nu ar fi trebuit să mă enervez şi să vă fac de râs în faţa vecinei.
Sper să mă puteţi ierta.
Eşti bine?
Da.
Regret că v-aţi făcut griji. A trebuit să mă calmez.
Dacă mă păstraţi, mă voi strădui să nu mă mai ambalez niciodată.
Apreciez faptul că ai remuşcări, Anne...
dar dnei Lynde trebuie să îi ceri scuze.
Dar nu avea niciun drept să mă facă urâtă şi roşcată!
Şi tu o spui destul de des.
E o diferenţă între a spune tu ceva despre tine
şi a auzi alţi oameni spunând-o.
Trebuie să fii disciplinată.
Imaginaţi-vă cum v-aţi simţi dacă cineva v-ar spune în faţă
că sunteţi slabă şi urâtă.
Îţi aminteşti, când eram mici, că bătrâna dnă Adams a spus...
- Da. - Că eşti bleagă.
- Da. Mulţumesc. - Îmi amintesc că ai suferit.
Nu spun că dna Lynde a procedat corect, Anne.
- Are gura prea mare. - Caută gâlceavă.
Dar asta nu scuză purtarea ta.
Ai fost obraznică şi neruşinată. Mergi la dna Lynde,
îţi ceri scuze şi să o rogi să te ierte.
Nu pot face asta. Daţi-mi orice altă pedeapsă.
Închideţi-mă într-o temniţă întunecată şi nu mă voi plânge,
dar nu îi pot cere dnei Lynde să mă ierte.
Nu obişnuim să închidem oameni în temniţe.
Dar trebuie să îi ceri scuze.
Vei sta în camera ta până vei fi dispusă să o faci.
Va trebui să stau acolo o vecie.
Nu îi pot spune dnei Lynde că regret ceea ce i-am spus.
Cum aş putea? Nu regret deloc!
Regret că v-am supărat, dar mă bucur că i-am răspuns.
A fost o satisfacţie imensă!
Nici măcar nu îmi pot imagina că regret.
Să sperăm că imaginaţia ta va funcţiona mai bine dimineaţă.
Nu o poţi trimite înapoi doar pentru ce s-a petrecut.
Nu fi aşa sigur.
E...
E bine că cineva a pus-o la punct.
- Aş vrea să fi fost aici. - Matthew Cuthbert, mă uimeşti!
Să îi duci mâncare sus.
Mă ştii că înfometez lumea ca să se poarte frumos?
Dar va sta sus până va fi gata să îşi ceară scuze, am spus!
Cum eşti, Anne?
Sunt bine, mulţumesc. Îmi imaginez multe lucruri şi timpul trece...
Nu crezi că mai bine ţi-ai cere scuze?
Să scapi odată?
Dacă mi-aş cere iertare aş minţi.
Va trebui să o faci mai devreme sau mai târziu.
Marilla e o femeie foarte încăpăţânată.
Şi eu la fel.
E...
Ne simţim singuri jos, fără tine.
Nu mai sunt obişnuit cu liniştea.
Problema e că perspectiva pare umilitoare şi incorectă.
Dar eşti destul de isteaţă...
pentru a găsi cuvintele potrivite.
Dar de ce să îmi cer eu scuze,
când dna Lynde e cea care a provocat toată situaţia asta?
Ei bine...
Îmi place să cred...
într-o bună zi, nu îţi va mai păsa deloc
ce spune lumea.
Aveţi o imaginaţie bogată.
Ar fi adevărat să spun că îmi pare rău.
Îmi pare rău că am supărat-o pe dra Marilla. Şi pe dv.
Du-te şi îndreaptă lucrurile, da?
Prea bine. Voi încerca.
Pentru dv.
Ce veste bună!
Nu îi spune Marillei că am vorbit.
Ea decide dacă te vom creşte.
Voi duce secretul nostru în mormânt.
Orice ai avea în cap, Anne...
sper că iei asta în serios.
Aşa e. Îmi imaginez ce trebuie să îi spun dnei Lynde.
Dnă Lynde, îmi pare nespus de rău! Nici nu am cuvinte să mă exprim!
Un dicţionar întreg n-ar fi de ajuns!
M-am purtat groaznic faţă de dv. şi mi-am făcut de râs prietenii
care s-ar putea să mă păstreze, deşi nu sunt băiat.
Sunt o fată rea şi nerecunoscătoare
şi merit să fiu pedepsită şi exilată pe veci din societate.
A fost groaznic din partea mea să mă enervez la auzul adevărului.
Era purul adevăr. Tot ce aţi spus era adevărat.
Părul meu e roşu, am pistrui, sunt slabă şi urâtă.
Ce v-am spus era adevărat, dar nu trebuia să fie spus.
Dnă Lynde, vă rog, iertaţi-mă!
Dacă refuzaţi, veţi condamna o biată orfană la suferinţă.
Vă rog, spuneţi-mi că mă iertaţi, dnă Lynde!
Gata, ridică-te, copilă!
Sigur că te iert.
Am fost prea dură cu tine, dar aşa sunt eu, cu gura mare.
Nu trebuie să mă iei în seamă.
Mulţumesc pentru aceste cuvinte.
Abia aştept să nu îmi mai pese ce spuneţi.
Chiar aşa.
Deşi nu putem nega că ai părul groaznic de roşu.
Dar poate există o speranţă.
O colegă de-a noastră avea părul la fel de roşu.
Îţi aminteşti, Marilla?
Când a crescut, părul ei a căpătat o nuanţă închisă, plăcută.
Nu aş fi surprinsă dacă ai păţi exact la fel.
Dnă Lynde, mi-aţi dat speranţă!
Îmi voi aminti veşnic că aţi fost o binefăcătoare...
Ar trebui să plecăm.
- Mulţumesc pentru delicateţe. - Desigur.
Are un mod tare ciudat de a se exprima.
Debordează de energie.
Mi-am cerut scuze frumos, nu?
Dacă tot trebuie să o fac, măcar să o fac până la capăt.
Ai mers până la capăt.
Sper să te controlezi mai bine în viitor.
Da, cu siguranţă!
Deşi acum îmi place la nebunie să îmi cer scuze!
Mă voi dovedi demnă de a rămâne.
Mi-am făcut o listă în cap, ştiu cum mă pot face utilă amândurora.
La treburile din casă le voi adăuga şi pe cele din curte.
Sunt mult mai puternică decât par.
Aţi angajat un băiat?
Dar nu mi-am încheiat perioada de probă.
Avem treabă destulă pentru toţi.
Cât vei sta?
Salut, tu trebuie să fii Anne.
Cu un "e".
Je m'appelle Jerry. Jerry Baynard. Sunt încântat să te cunosc!
Baynard? Nesăbuit.
- Pardon? - Numele tău înseamnă "nesăbuit".
Charlemagne şi-a numit calul lui nărăvaş Baynard.
Nu îl cunosc pe Charlemagne.
Desigur, a murit acum câteva sute de ani!
- Locuieşti aici, acum? - Da.
Probabil. Nu ştiu.
E drăguţ aici.
Eşti norocoasă.
Nu mi te amintesc de la orfelinat.
Nu, eu locuiesc în oraş. Am o familie mare.
Avem un magazin mic, dar suntem mulţi, unii trebuie să muncească.
Dacă vii dintr-o familie aşa mare,
poate îţi tulbură conştiinţa faptul că mă pui în lumină proastă
în prima mea potenţială familie.
Sunt angajat doar pentru recoltă.
Nu cred că vor avea nevoie de tine dacă voi rămâne aici.
Dacă îmi dai furca, termin eu treaba.
Care e problema ta?
Tu eşti problema mea.
Eu îmi fac doar treaba.
Tu ce trebuie să faci?
Scuzele au fost un succes total.
Dna Lynde a fost tare mulţumită.
Nu în legătură cu Rachel Lynde trebuie să îţi faci griji.
Dra Cuthbert părea mulţumită.
Aşa mai vii de-acasă!
Marilla va fi mai liniştită ştiind că am un ajutor.
Matthew, eşti sigur că vrei să rămân?
Problema e...
că, deşi Marilla n-o să recunoască...
şi ea îmbătrâneşte.
Intru să o ajut!
E o idee bună.
- O zi bună, Matthew. - William. Verifici zona?
Ar trebui să ştiu ceva?
Voiam să vorbim despre noua ta achiziţie.
Nouă?
Orfana din Noua Scoţie.
Se zvoneşte în oraş că o păstraţi.
E adevărat, aproape că ne-am decis.
Mă întrebam dacă Marilla şi fata ar putea veni în vizită.
O cheamă Anne.
Pe fată... Drăguţ din partea voastră.
Presupun că ea şi Diana voastră sunt cam de aceeaşi vârstă.
Înainte de a le permite copiilor să se împrietenească cu Anne,
eu şi soţia mea trebuie să ne asigurăm
că nu va avea o influenţă negativă asupra lor.
Sunt sigur că înţelegi.
Da, înţeleg.
Foarte bine.
- Mâine, la ceai? - Bine, venim la ceai.
Excelent. O zi bună!
Avem o invitaţie la ceai pentru mâine după-amiază.
La familia Barry.
Vor să o cunoască pe Anne.
Nu am terminat rochia. Nu poate merge cu aia. Dumnezeule!
Cine e familia Barry? De ce vor să mă cunoască?
Sunt vecinii noştri.
O familie foarte respectabilă.
Tiv, butoni. Trebuie să te porţi impecabil.
De ce?
Au două fete bine-crescute.
Au nevoie de ajutor?
Diana e cam de vârsta ta.
Dacă rămâi, poate veţi deveni prietene.
O prietenă adevărată.
Lasă-mă!
Gura! Vorbesc serios!
Du-te şi ia-l!
Ţine-o!
NU, te rog!
Gata cu vorba!
Prinţesă Cordelia, ne-am săturat de tine şi de poveştile tale!
- Poveşti stupide! - Mincinoaso!
Şoricelul ăsta făcea prea mult zgomot.
Chiţ-chiţ!
Dar a fost prins în capcană.
Nu mai chiţăie acum!
Să-ţi ţii gura de acum!
Să mergem!
Îmi pare atât de rău!
Vorbeşti dacă eşti întrebată.
Nu avem nevoie de discursuri.
Ce s-a întâmplat, Anne?
Eşti bolnavă?
Nu, dră Cuthbert.
Sunt bine.
Nicio grijă.
Voi fi tăcută ca un şoricel.
Nu mă strânge deloc, cum mă strângea cealaltă.
Ce uşurare!
Ai loc să mai creşti.
E plăcut să porţi ceva nou. Nu contează că nu am mâneci bufante.
A fost a mea când eram mică,
aşa că nu e nouă.
Dar ţi se potriveşte.
Mulţumesc!
E aşa de drăguţă!
Eşti curată şi îngrijită. Asta contează.
Nu e minunată?
- Dă-mi-o! - O pot proba?
Nu e o jucărie.
E ceva preţios. Înţelegi?
Înţeleg perfect.
Ametistul e preferatul meu.
- Diamantele sunt pale pe lângă el. - Chiar aşa?
Ametistul e mult mai romantic.
A fost a bunicii mele.
Mi-a lăsat-o mama moştenire.
E foarte elegantă.
Eşti gata?
- Nu sunt sigură. - Cum adică?
Problema e că...
E o întâlnire crucială.
Dacă ea nu mă place?
Trebuie să te placă mama ei.
Dacă dna Barry nu te place, nu va conta părerea Dianei.
Ce e cu tine? Nu ai scos un cuvânt tot drumul.
Nu eşti tu însăţi.
Perfect.
- Bună ziua, dră Cuthbert. - Bună, dnă Barry.
Vă rog, spuneţi-mi Eliza.
Ea trebuie să fie Anne.
Bună ziua!
Bună ziua.
Bună!
Mulţumesc pentru invitaţie, Eliza.
Marilla, Anne, vă rog să intraţi!
Nu ai scos nici două vorbe cât am băut ceaiul.
Nu ai spus dacă îţi place prăjitura.
Mama m-a lăsat să o fac special.
Ţi-a plăcut, nu?
Prăjitura a fost nemaipomenită.
Nemaipomenită.
Ai fost mereu timidă sau e din cauză că eşti orfană?
Sunt mai puţin timidă decât reticentă.
Doamne! Încă un cuvânt preţios!
Eu...
Da?
Îmi place să citesc. Când pot.
Şi mie îmi place să citesc, dar mama preferă să cos.
Şi cusutul îţi dă frâu liber imaginaţiei?
Nu cred că imaginaţia e punctul meu forte.
Serios?
Eu nu ştiu ce aş face fără a mea.
Viaţa ar fi o agonie.
Pură agonie.
Agonie?
Inventez tot timpul poveşti.
Eu nu aş putea face asta.
Îmi place să îmi imaginez că sunt o prinţesă în turn
sau Ioana D'Arc într-o bătălie,
ori o mireasă oropsită care trăieşte pe malul mării, dar nu vorbeşte cu nimeni.
Căci marea ei iubire a pierit
când corabia lui s-a scufundat şi a dispărut în valuri.
Minunat!
Mi-ai putea spune o poveste acum?
Şi douăsprezece!
Diana, crezi că există o şansă să mă placi, măcar un pic?
Te plac deja!
Jurăm să fim prietene pe vecie?
E un păcat să juri.
Nu, nu să înjuri.
Sunt diferite.
Ştiu, fiindcă am citit mult. Să juri nu e deloc greşit.
Înseamnă să promiţi solemn ceva.
Jur că aşa e.
Vezi?
- Cum se procedează? - Ei bine...
Trebuie să facem asta în lumina lunii sau lângă un râu.
Dar ne vom imagina că e noapte
şi că această cărare e un râuleţ.
Ţine asta şi să ne încrucişăm degetele mici de la mână.
Voi spune eu prima jurământul.
Jur solemn...
"Să îi fiu fidelă bunei mele prietene Diana Barry
atâta timp cât soarele şi luna vor străluci."
Apoi a spus ea asta cu numele meu.
- Şi ne-am trimis legământul în lume. - Nu în...
Scuze! Le adun eu.
A fost o după-amiază minunată. Sunt uşurată!
Se pare că ai făcut impresie bună.
Pe Diana nu au deranjat-o poveştile.
I-am spus două şi am promis să inventăm alta data viitoare.
Diana spune că nu are prea multă imaginaţie,
dar nu cred că e grav, am eu destulă pentru amândouă.
Organizează săptămâna viitoare un picnic la biserică la lac.
Nu am fost niciodată la picnic. Putem merge, dră Cuthbert?
Vedem.
Eu şi Diana suntem suflete pereche.
Ar fi distrusă dacă aş pleca.
Te rog, du-mi şalul sus şi pune-l frumos pe scaun.
Pot merge să îl ajut pe Matthew cu vitele?
Abia aştept să-i povestesc tot!
Da, dacă îl ajuţi şi nu dai numai din gură.
Scuze că am ajuns aşa târziu la bal, drag prinţ Wisteria.
Unul dintre pajii mei s-a întors călare de departe...
şi mi-a înmânat o scrisoare care cerea atenţia mea urgentă.
Te rog, nu te îndoi de dragostea mea.
Te rog, lasă-i pe fraţii Cuthbert să decidă că pot rămâne aici.
E singurul lucru pe care mi-l doresc.
Nu trebuie să-ţi mai faci griji în privinţa părului meu roşu!
Amin!
- Unde îmi e broşa? - Ar trebui să fie pe şal.
Nu e.
Nu e nici în caseta de bijuterii.
Ai luat-o tu?
M-am jucat cu ea, dar nu am luat-o.
- Ţi-am spus să nu o atingi. - Îmi pare rău.
E aşa frumoasă! Nu am putut rezista.
- Ţi-am spus să pui şalul pe scaun. - Aşa am făcut.
M-am uitat peste tot. Broşa nu e nicăieri.
Dă-mi-o înapoi chiar acum!
Nu am luat-o, dră Cuthbert! Serios!
Nu te cred.
Unde altundeva ar putea fi?
Mărturiseşte imediat!
Dar eu...
Nu voi trăi cu o hoaţă sub acoperiş!
Mărturiseşte că ai furat broşa sau nu ai niciun viitor aici!
Dar nu am luat-o!
Mărturiseşte sau te trimit înapoi la orfelinat!
Dacă nu, mă trimiteţi înapoi?
Recunoaşte ce ai făcut!
Dacă fac asta, pot rămâne?
Ai luat broşa sau nu?
Am pierdut-o.
Mă jucam de-a domniţa Cordelia
când am luat broşa afară, cu mine.
Când scoteam apă din fântână, m-am aplecat să-mi pun o dorinţă. A căzut.
Am auzit un clipocit şi a dispărut în adâncuri.
Îmi pare atât de rău, dră Cuthbert.
Fă-ţi bagajele!
Dar aţi spus că, dacă mărturisesc, pot rămâne!
Ţi-am spus că ţin mult la broşă.
Dar am inventat totul!
Nimic nu e adevărat. Nu am luat broşa, habar nu am unde e!
Vă rog, dră Cuthbert, trebuie să mă credeţi!
Nu trebuie să fac nimic!
Vă rog, dră Cuthbert!
Nu am încredere în tine.
- Vă rog! - Destul!
Nu ai voie să ieşi din cameră.
Mâine vei pleca la ivirea zorilor.
Matthew!
L-am pierdut?
Am pierdut trenul?
Nicio grijă. Fata ta a urcat.
Subtitrarea: Adela Sorescu
Sincronizarea: 4You