UN CIMITIR PENTRU SPERANŢE ÎNGROPATE
JURI SĂ-MI FII PRIETENĂ PE VECIE?
E NEVOIE DE CUVINTE MARI CA SĂ EXPRIMI IDEI MĂREŢE
SĂ DORMI ÎNTR-UN COPAC SUB CLAR DE LUNĂ
Aş fi în al nouălea cer dacă m-ai lăsa să merg la petrecerea mătuşii Josephine.
Regret că te dezamăgesc, dar am spus nu.
Nu vreau să devii prea agitată şi să te îmbolnăveşti.
- Încântarea nu e periculoasă. - Anne, te rog, am mai discutat asta.
Fetele de vârsta ta nu ar trebui să iasă.
Eşti mult prea tânără pentru a socializa cu adulţii.
Nu am mai fost la nicio petrecere.
Vei avea destul timp pentru asta în lunga ta viaţă.
Te doare capul?
Nu te-a mai durut de mult capul.
Nu-i spune nimic lui Anne.
Va trece, la fel ca celelalte.
Sunt foarte serios când lucrez.
Mi-am ales vocaţia.
Şcoala de medicină. Ştiu că asta mi se potriveşte.
Captivant.
Speram să mă puteţi ajuta. În afara orelor.
Ca să pot recupera
materia pierdută cât am lipsit.
Şi să le dovedesc că se înşală celor care cred că nu vă pasă de elevi.
Vă cer doar o mică parte din timpul dv., dle.
Asta e tot? Timpul meu?
Dacă tatăl tău şi-ar da toată recolta
pentru că o vrea cineva şi simte că o merită?
Nu ar trebui să facă asta. Timpul înseamnă bani, dle Blythe.
Tata e mort, domnule!
Da.
Ei bine, metafora e încă valabilă.
Unde ai fost? Te-am aşteptat.
Tata e răcit. Nici noi nu mergem la petrecerea mătuşii Josephine.
- Cum? Dar... - Bine, minţi strălucite.
Deschideţi cărţile. Să reluăm de unde am rămas.
Nu acesta e rostul vieţii? Să cauţi ce te încântă?
Ce se întâmplă? Zâmbeşti până mori?
Eu şi părinţii mei nu am mai fost invitaţi.
Să ferească Dumnezeu să fi ieşit tata fără ca lumea să-l vadă.
E absurd că doamnele nu pot călători fără un însoţitor.
Sunt de acord.
Ţi-am spus că mătuşa Josephine a invitat o pianistă renumită?
- Poftim? - Da, de renume mondial.
Cole, ce...
- Ce faci? - Cole!
Dumnezeule!
Lasă-l!
- Aşteaptă! - Am spus să îl laşi!
Cole, de ce ai face aşa ceva?
Trebuia să fie mai bine deja.
Va fi. E nevoie de timp...
Am scos atela acum câteva săptămâni, Anne.
Nu mai e la fel.
Nu mai pot desena!
- E... - Te rog!
Cole...
Stai, Cole!
Cole, nu poţi renunţa...
Nu vreau să vorbesc despre asta.
Te rog...
S-ar putea oare potrivi mai bine frigul iernii cu dispoziţia noastră?
De aceea dă şi mătuşa petrecerea.
O serată cu tema verii, pentru a alunga astenia de iarnă.
Ar putea fi oare mai perfect?
E tot ce avem nevoie, mai ales Cole.
Cole e bărbat. Cole e bărbat!
Şi dacă i-am convinge pe părinţii tăi să ne ducă el la Charlottetown?
Marilla va trebui să cedeze.
Cum poate spune că petrecerea nu e pentru copii dacă mergeţi voi?
Cole e foarte înalt.
Cole, nu e exact ce îţi trebuie
în perioada asta de tristeţe profundă?
Să merg la o petrecere?
Într-o cameră plină cu străini?
Va fi o schimbare, îţi va schimba gândurile.
Ai mei nu m-ar lăsa să lipsesc o sâmbătă de la fermă.
Dacă fac eu planul, vei veni?
Bine.
Stiloul Duplicităţii.
Instrumentul perfect pentru a crea o minciună perfectă.
O minciună pentru o cauză bună.
Învaţă-ţi replicile cu atenţie, avem o singură şansă.
"Cole are ceva de luat din Charlottetown pentru părinţii lui."
"Ne poate însoţi..."
De ce vrea familia Barry să îmi trimită fiul în Charlottetown?
Nu avem oameni la fermă, aşadar...
Cole ia ceva pentru părinţii lui...
E însoţitorul perfect pentru noi la petrecere.
- Va fi plătit, desigur. - Desigur.
- Ai mai făcut asemenea cumpărături? - Da.
Treaba merită să fie bine făcută.
Eşti responsabil?
Aceste comisioane plătite ar putea deveni constante?
Cum Cole şi Diana au permisiunea de a merge,
căci părinţii lor consideră concertul la pian ca foarte educativ,
speram să te răzgândeşti.
Decide tu, Michael!
Matthew.
Vă dau voie.
Mergem! Mergem!
Mergem!
Ajută-mă să-mi fac bagajul. Mânecile rochiei trebuie să rămână perfecte.
Văd că te simţi rău, cred că a fost decizia cea bună.
- Îţi voi da timp să... - Sunt bine.
Nu e nimic.
Mulţumesc cerului că dra Jeannie mi-a dat-o.
Cum era să nu fi avut nimic de purtat?
- Nu am haine de petrecere. - Nu va conta.
Poate mâine te vei ridica din pat, mamă, dar acum odihneşte-te.
Abia aştept să îţi povestesc.
Ţi-am lăsat ceva, să nu mă uiţi.
Vă iubesc!
Anne!
Să mergem!
Cu bine!
Bine aţi venit!
Aceasta va fi scena crimei.
Dumnezeule!
Mai visasem eu la petreceri
şi cred că am o imaginaţie bogată,
dar aşa ceva nu mi-am închipuit.
Abia aştept să o aud pe Cecile Chaminade.
Dra Barry nu face economii când e vorba de distracţia oaspeţilor.
Minunat!
Nu-mi pot asuma meritele, a fost ideea lui Gertrude.
A fost seara ei.
Anul trecut nu m-am putut aduna să organizez o asemenea petrecere.
Fără ea.
Timpul trece, nu-i aşa?
Te-ai lăsat ademenit să vii la petrecerea asta?
Cole a fost eroul nostru.
Fără el, nu ne-ar fi lăsat părinţii să venim.
- Artistul din tine cred că adoră... - Anne.
- Tot artist eşti. - Nu mai sunt.
Oricum, mă bucur să fiu aici.
Hai să mâncaţi!
Şi apoi, la culcare. Mâine e o zi mare.
Haide, Cole!
Dintre toate petrecerile unde am fost, sigur aceasta va fi preferata mea.
Da? Intră.
S-a întâmplat ceva, copilă?
Nu am mai fost la o petrecere
şi mă întrebam dacă îmi puteţi spune la ce să mă aştept
şi cum să mă port, cum să fiu.
Să te aştepţi la o distracţie de neuitat.
Trebuie să fii tu însăţi.
În trecut, am tot dat-o în bară, nu m-am prea integrat.
- Se pare că nu sunt ca restul. - Ai venit la petrecerea potrivită!
Jane Eyre.
Îmi amintesc că citeaţi cartea asta anul trecut.
O pot împrumuta?
Cred că Gertrude nu s-ar supăra.
Au fost cărţile ei.
Au rămas acolo unde le-a lăsat.
Asta voiaţi să spuneţi, că aţi fost căsătorită, în felul dv.
Da.
Nu am citit capitolul zece.
Am simţit o gaură în suflet.
Cred că a fost una dintre părţile ei preferate.
Putea cita multe pasaje din mulţi autori.
Eraţi suflete-pereche.
Mereu recita ceva la petrecerea asta.
Aş fi onorată dacă ai recita tu în numele ei.
Ceva ce vă place amândurora.
Bine.
Bravo!
Diana, vino cu mine!
Vino!
Mă bucur mult pentru tine, Cecile vrea să vă întâlniţi.
Cecile...
A fost uimitor.
Revigorant de la început până la sfârşit.
Mă bucur că vă place, dră Barry.
Josephine, te rog!
Ea e nepoata mea, Diana.
Mă bucur să vă cunosc, dră Chaminade.
E minunat. Încântată!
Şi Diana cântă puţin la pian.
Povesteşte-i puţin despre viaţa ta!
Văd lumea şi îmi cânt compoziţiile acolo unde merg.
E o viaţă incredibilă.
Dacă nu te deranjează munca asiduă şi călătoriile.
Aspiri la ceva, Diana?
- Dacă am aspiraţii? - Cu muzica ta?
O carieră, dragă.
Pianul tău.
Ei bine, nu.
Aş putea continua, ca hobby,
dacă soţul meu va fi de acord.
Priveşte în jur, draga mea!
În ciuda a ceea ce ţi s-a spus,
viaţa ta nu trebuie să fie exact ca a părinţilor tăi.
E adevărat.
Căsnicia e minunată dacă te căsătoreşti din dragoste,
dar poate vei dori mai mult decât să ai o familie.
Eu...
Trebuie să ne cânţi ceva, ma cherie.
Nu, eu nu...
Scuzaţi-mă. Mă bucur că v-am cunoscut.
Scuze!
Scuzaţi-mă!
Regret.
Îmi place tunsoarea ta.
Stil, nu sinceritate.
Mulţumesc.
Ei bine...
Ce avem aici?
Un fermier. Sigur eşti băiat de fermă.
Un băiat trist de la fermă.
Îmbrăcat în maro.
Uneori cred că mi-ar plăcea să renunţ la tot şi să fiu fermier.
Viaţă simplă.
Ziua începe când soarele răsare şi se termină când soarele apune.
De ce eşti trist?
Eu...
Cred că din cauza culorii.
Nu eşti îmbrăcat pentru o serată de vară.
Voilŕ.
Diana, nu-i aşa că sunt minunaţi oamenii aceştia?
Nu ştiu ce să cred.
Nici eu!
Ar trebui să merg să exersez.
Nu vă supăraţi!
Scuze!
Ai putea ajuta o floare bătrână şi să îmi aduci ceva de băut?
Cred că m-am înţepenit aici.
Desigur.
- Am întrecut puţin măsura, cred. - Nu.
Mi-aţi luminat ziua.
Toată viaţa am vorbit cu florile,
azi e prima dată când mi-a răspuns una.
Mă bucur că v-am fost de folos.
Bună seara!
Sunt încântată să mă aflu printre atâtea feţe drăguţe.
Dar simţim lipsa uneia.
Ce chip frumos!
Încă mi-l amintesc.
Privind peste umărul meu.
Citea peste umărul meu. Nu-i păsa de etichetă.
Aşa ne-am întâlnit.
Într-o librărie din Paris.
O femeie mi se prezintă drept Gertrude
şi îmi spune să nu cumpăr cartea la care mă uitam,
pentru că e foarte tristă,
iar în final eroul e ucis.
În următorii zeci de ani ascundeam mereu cartea citită,
căci îmi strica mereu surpriza oricărui roman sau piesă la teatru.
A încercat şi să mă sece,
cheltuindu-mi toţi banii pe artă.
Şi uite cu ce am rămas!
O cameră plină de prieteni extraordinari.
Pentru Gertrude!
Fie ca ea să ne citească peste umeri o eternitate.
Pentru cel mai frumos cuplu.
Idealul meu de romantism.
- Gertie şi Jo. - Pentru Gertie şi Jo!
Mulţumesc.
Gertie şi Jo...
Pentru a recita în locul lui Gertrude,
o invit pe mereu surprinzătoarea cu ochi luminoşi şi minte ageră,
Anne Shirley-Cuthbert.
Anne s-a integrat perfect, nu?
"Mi-am amintit că lumea largă e
şi că multe temeri şi speranţe, încântări şi-alte senzaţii
îi aşteaptă pe cei ce au curaj să le înfrunte
şi să meargă înainte,
esenţa vieţii să caute
printre-ale ei pericole."
- Nu! - Scuze.
Nu, nu...
Haide! Stai jos!
Gertrude îmi iubea lacrimile.
Era atât de deschisă!
Mă ruşinam.
Am fost crescută să ţin totul în mine.
Dar ea avea o gamă extraordinară de emoţii.
Viaţa avea multe culori prin ochii ei.
Mi-a pictat lumea pentru eternitate.
A fost prima persoană cu care nu a trebuit să mă ascund.
Pare a fi fost...
un miracol.
Aş vrea să o fi cunoscut pe Gertrude.
Asta era una dintre preferatele ei.
Doriţi să dansaţi, dră...
Josephine.
Cred că da.
- Mergem? - Da.
Marilla?
Te ajut să mergi în pat?
Mă simt bine, mersi.
Ai mâncat ceva?
Nu.
Nu?
Îţi aduc eu ceva.
Nu te deranja.
Nu, nu.
Nu e niciun deranj.
Marilla!
Eşti bine?
Te doare?
Nu, nu e nimic.
Lasă-mă să te ajut.
Mamă...
Deschide, te rog!
Te rog, mamă!
Te rog!
- De ce nu se dă jos din pat? - Nu poate.
Îi e dor de Michael.
Dar a trecut un an. Pe noi nu ne iubeşte?
Ba sigur că da. Cum ar putea să nu ne iubească?
Du-te jos şi fă treabă!
Mergi jos!
Dacă e ceva grav?
- Ai mai avut dureri de cap. - Acum e altfel.
Cum aşa? E mai rău?
Să aduc un doctor?
E diferit. Înainte, dacă orbeam sau paralizam,
nu ar fi contat.
Dar acum o avem pe Anne.
Ascultă.
Ai nişte dureri, dar te vei face bine.
Mereu te faci bine.
Nu e boala care a pus-o pe mama la pat, deşi ea se plângea de dureri.
Ea avea melancolie...
Nu aş suporta să...
Nu pot!
Nu vreau să fiu o povară pentru Anne.
Odihneşte-te!
O să-ţi treacă.
Da...
NE VEDEM ÎN CURÂND
Nu e cea mai remarcabilă seară?
La ce crezi că se referea acea doamnă
când a spus că Josephine şi Gertrude sunt idealul ei de romantism?
Se iubeau.
Nu e trist să vezi ce a pierdut mătuşa Josephine,
dar minunat să vezi ce viaţă frumoasă au avut?
Nu, dar...
Le-am cunoscut bine pe amândouă.
Nu puteau să...
Nu au fost îndrăgostite.
Ce minunat!
Nu ştiu de ce tot cade nasturele.
Cu ambele mâini, Matthew!
Mănâncă repede, să nu întârziem.
- Nu pot merge fără cămaşă. - Am spus că îl cos eu şi o voi face!
Nu am timp de ceartă!
Trebuie să-i duc mamei tava.
Matthew, tocmai am frecat duşumeaua!
De câte ori să îţi spun să îţi laşi cizmele afară?
Marilla...
Spune-mi ce părere ai de asta.
Mă face să nu mă mai simt singur.
Oricine ar fi făcut-o
înţelege cu adevărat suferinţa.
Cred că o înţeleg.
E a dumneavoastră?
E minunată!
Graţia compoziţiei...
Micul nostru fermier e artist!
A fost.
Mi-am rupt mâna, nu mai controlez creionul.
Nu mai pot desena ca înainte.
- A fost... - Însemna totul pentru tine.
Asta e sublim la artă.
Luăm momentele pline de greutăţi şi suferinţă
şi le transformăm în ceva ce face un băiat trist să fie mai puţin singur.
Arta...
Capacitatea de a o crea dă un rost tristeţii
într-un mod necunoscut multora.
Cole!
Ai văzut-o pe Diana?
Dansam şi a dispărut.
Nu există cale dreaptă în artă sau în viaţă.
Uneori nu există nicio cale,
şi trebuie să-ţi creezi propriul drum pentru a ajunge acolo unde vrei.
Doamne!
Ai mai auzit ceva rostit pentru prima dată care să conţină atâta adevăr?
De parcă ai fi aşteptat o viaţă ca să auzi asta.
- Anne, nu-i aşa? - Da.
Cu un "E".
Ai o mare măiestrie în folosirea cuvintelor.
Să ştii asta!
Fă ceva cu asta!
Mergi acolo unde te duce pasiunea ta!
Încearcă şi lutul, Cole artistul.
Îţi va întări încheietura şi cine ştie? Te-ai putea îndrăgosti.
Arta ta nu e pierdută.
Nu va fi niciodată.
Îmi dau mânecile bufante la schimb pentru un joben sau le port împreună.
Poate că aşa sunt eu.
Cred că e posibil.
Şi Diana cu Cecile Chaminade...
Te-a inspirat să cânţi mai mult?
Mătuşa Josephine a păstrat discreţia, părinţii mei sigur nu îi cunosc viaţa.
Asta trebuie să însemne că e greşit.
"Către Gertrude a mea.
Cineva îşi va aminti de noi.
Chiar într-o altă epocă.
Inima mea e a ta pe veci.
Jo."
Două femei nu puteau avea copii.
Nu înţeleg.
Cum poţi spune asta când şi-au scris aşa cuvinte frumoase?
Nu e normal, Anne!
Dacă mătuşa ta şi-a trăit viaţa simţind că ceva nu e în regulă cu ea,
că are un defect, că nu e normală,
şi apoi a întâlnit pe cineva
care a făcut-o să realizeze că nu era adevărat?
Nu era nimic în neregulă cu ea.
Ea era bine.
Nu ar trebui să ne bucurăm pentru ea?
Mi se pare spectaculos.
Există atâtea posibilităţi!
Pari uşurat.
M-am distrat bine la petrecere.
Şi eu.
Îţi mulţumesc că mi-ai permis
să depăn amintiri cu tine aseară.
Diana şi părinţii ei nu ştiau despre...
relaţia dv. cu Gertrude?
Dacă ar fi venit aici
şi ar fi aflat...
Vor crede ce vor vrea.
E nevoie de moartea cuiva
ca să-ţi aminteşti că viaţa e scurtă şi nu avem decât una.
Cred că sunt ca dv. şi Gertrude.
Te aşteaptă o viaţă plină de bucurii.
Nu fără greutăţi.
Nu fără obstacole.
Ai grijă în cine te încrezi.
Dar când găseşti oameni de încredere,
legătura va fi cu atât mai strânsă.
Sunt flatată că m-ai ales pe mine.
Rollings...
În caz că părinţii tăi întreabă despre plată...
Nu pot accepta.
Nu accept proteste!
Ei bine...
Mulţumesc.
Să trezim fetele, altfel veţi pierde trenul!
Nu, nu, e doar...
E doar zahăr.
Ou...
Fir-ar.
Nu mai ştiam ce mănânci.
- Nu ţi-am cerut să îmi aduci... - Pentru Dumnezeu!
Lasă-mă să te ajut!
Nu poţi sta aici, adâncită în gânduri negre,
fără să mă laşi să te ajut.
- Nu am nevoie... - Măcar atât pot să fac.
E şi vina mea, nu numai a ei.
A cui?
A mamei.
Nu înţeleg.
Că ţi s-a răpit viaţa, posibilităţile.
Nu e doar vina ei, ci şi a mea.
Aveam nevoie de tine
şi a trebuit să stai aici, să ai grijă de mine.
- Altfel... - Altfel, nimic.
Crezi că am cel mai mic regret?
Am fost împreună în toţi aceşti ani.
Nu ea a ales ce a răpus-o.
- Nu a ales să lupte. - Pierduse un copil.
Avea şi alţi copii!
Nu poate înţelege nimeni ce a simţit.
Toţi l-am pierdut pe Michael.
Şi tu l-ai pierdut pe Michael!
Dar te-ai sculat în fiecare dimineaţă şi m-ai crescut!
Şi vei face asta şi pentru Anne, pentru că eşti mai puternică decât mama!
Uneori mă gândesc...
dacă lucrurile ar fi stat altfel...
dacă s-ar fi străduit, dacă ar fi fost capabilă să...
Cred că am devenit prea dură.
Ca să rezist.
Şi eu m-am închis în mine.
Uită-te la noi, ce mai sporovăim.
Cred că o anumită roşcată
ar putea...
să ne vindece aceste răni.
Ascultă.
Cu orice ne-am confrunta,
o vom face împreună, ca o familie.
Noi trei.
Mulţumesc! La revedere!
Nici nu ştiu de unde să încep!
Aşadar, a fost bine?
"Bine" e un cuvânt prea sărac!
A fost cea mai minunată...
- Unde e Marilla? - În pat, e răcită.
Doar puţin, nu-ţi face griji.
Sigur i-ar plăcea să te vadă.
Nu vreau să te deranjez, dar voiam să te văd.
Intră, te rog!
E doar o durere de cap.
- Ce s-a întâmplat? - Un incident minor.
Mersi pentru portret.
Tot mi-ai lipsit, dar a ajutat.
Ţi-am lipsit?
Da.
Povesteşte-mi totul!
A fost o aventură? Să nu vorbeşti prea tare.
Marilla, a fost un vis!
Toţi erau aşa deştepţi şi interesanţi!
Simţeai că poţi merge oriunde în lumea asta, că poţi face orice.
Sună grozav.
Ţi-ar plăcea mult.
Şi...
- Ia te uită! - Toată lumea purta câte una.
De la cel mai distins domn până la mine!
Nu profita de starea mea de slăbiciune.
Mă simt mai bine deja.
Cred că am învăţat câte ceva şi despre dragoste.
Nu e la fel pentru toată lumea,
are forme foarte diferite.
Cum poate fi ceva în neregulă cu o viaţă
trăită alături de persoana iubită?
Nu cred că te pot contrazice.
"Mi-am amintit că lumea largă e
şi că multe temeri şi speranţe,
încântări şi-alte senzaţii
îi aşteaptă pe cei ce au curaj să le înfrunte
şi să meargă înainte,
esenţa vieţii să caute printre-ale ei pericole. "
Nu e cea mai plină de inspiraţie alăturare de cuvinte?
Mătuşa Josephine mi-a cerut să o citesc cu voce tare, la petrecere.
Nu pot spune dacă a fost perfect sau nu.
Nu e nicio ruşine să porţi ochelari, Marilla.
Forţarea ochilor îţi poate da dureri mari de cap.
Cred că trebuie să merg la oftalmolog.
Fără glume pe seama vârstei mele, mersi mult!
Şi un cuvânt sau o expresie
care clarifică înţelesul unui alt cuvânt sau al altei expresii.
Poate că doctorul ne va da răspunsul.
Răspunsul e schimbarea categoriei, domnule.
Şi am reuşit să aflu asta fără să vă răpesc din timp.
Corect.
- Pa! - Pa, Ruby!
Bunul doctor?
Într-o zi sper să devin unul.
Între timp, mă bucur să ştiu ce vreau.
Vei ajunge acolo.
Dacă mergi unde te duce pasiunea.
- Bună! - Salut!
Gilbert ştie ce vrea să fie,
dar se pricepe el oare la cuvinte?
Nu cred.
Parcă ai spus că acela e Stiloul Duplicităţii.
Da, dar cred că a fost purificat.
Vrei să fii scriitoare?
Poate.
Poate voi fi multe lucruri.
Te numesc acum Stiloul Posibilităţii!
Subtitrare: Retail